ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року Справа № 04/14/5026/282/2011
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну
скаргуУправління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської областіна постанову
та ухвалувід 19.08.2014 р. Київського
апеляційного господарського суду від
15.07.2014 р. господарського суду
Черкаської областіу справі№
04/14/5026/282/2011 господарського суду
Черкаської областіза заявою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області до
боржникатовариства з обмеженою
відповідальністю "Смілапром", с.
Балаклія Смілянського району
Черкаської областіпровизнання
банкрутомліквідаторарбітражний
керуючий Занько М.М. представники
сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 10.02.2011 року
порушено провадження у справі №
04/14/5026/282/2011 про банкрутство товариства
з обмеженою відповідальністю
"Смілапром" (далі - Боржник, Товариство)
за заявою Управління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської області
(далі-Кредитор, Фонд) в порядку норм ст.
52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 року
внесених змін, далі - Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Черкаської області від 15.03.2011 року
Товариство визнано банкрутом, відносно
нього відкрито ліквідаційну процедуру,
а ліквідатором Боржника призначено
арбітражного керуючого Занька М.М.,
якого зобов'язано виконати дії та
заходи у ліквідаційній процедурі,
передбачені нормами Закону про
банкрутство.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 09.04.2013 року,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 року,
затверджені звіт ліквідатора банкрута
та ліквідаційний баланс, ухвалено
ліквідувати юридичну особу Боржника та
скасований арешт на майно останнього.
При цьому стягнуто з Фонду на користь
ліквідатора банкрута - арбітражного
керуючого Занька М.М. 9 076 грн. 00 коп.
оплати послуг арбітражного керуючого.
Провадження ж у справі про банкрутство
припинено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 24.07.2013 року постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 року та
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 09.04.2013 року скасовано в
частині стягнення сум оплати послуг
арбітражного керуючого, в цій частині
справу передано на новий розгляд до
господарського суду Черкаської
області.

При новому розгляді справи
ухвалою господарського суду
Черкаської області від 27.08.2013 року
(залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського від 12.11.2013 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 050202014 року) задоволено
заяву арбітражного керуючого Занька
М.М. про стягнення оплати послуг
ліквідатора Товариства з кредиторів
Боржника. При цьому, зокрема з Фонду
стягнуто на користь ліквідатора 13 838
грн. 44 коп. оплати послуг арбітражного
керуючого.

На виконання вказаної вище ухвали
господарського суду Черкаської
області від 27.08.2013 року місцевим
господарським судом 04.12.2013 року видано
наказ у справі.

Управлінням Пенсійного фонду
України в місті Смілі та Смілянському
районі неодноразово оскаржувалися дії
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області Міністерства
юстиції України щодо відкриття
виконавчого провадження на виконання
вказаного вище наказу.

Зокрема, ухвалою господарського
суду Черкаської області від 28.04.2014 року
Фонду було відмовлено у задоволенні
скарги на дії органів Державної
виконавчої служби стосовно винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 14.02.2014 року, винесену на
виконання наказу № 04/14/5026/282/2011 від
04.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 15.07.2014 року
(суддя - І.І. Гура) відмовлено Управлінню
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області у задоволенні поданої 10.06.2014
року скарги № 6119/08 на дії органів
Державної виконавчої служби.

Не погодившись із цією ухвалою
суду, Управління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської області звернулося
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 15.07.2014 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити скаргу,
скасувати постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області Міністерства юстиції України -
Яжука С.С. про відкриття виконавчого
провадження від 08.05.2014 року, винесену на
підставі наказу господарського суду
Черкаської області № 04/14/5026/282/2011 від
04.12.2013 року.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
19.08.2014 року (головуючий суддя -
Верховець А.А., судді: Остапенко О.М.,
Доманська М.Л.) апеляційну скаргу
залишено без задоволення, а ухвалу
господарського суду Черкаської
області від 15.07.2014 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними
судовими рішеннями попередніх
інстанцій, Управління Пенсійного
фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати як ухвалу господарського
суду Черкаської області від 15.07.2014 року,
так і постанову Київського
апеляційного господарського суду від
19.08.2014 року та ухвалити нове рішення,
яким скасувати постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області Міністерства юстиції України -
Яжука С.С. про відкриття виконавчого
провадження від 08.05.2014 року, винесену на
підставі наказу господарського суду
Черкаської області № 04/14/5026/282/2011 від
04.12.2013 року.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
зокрема ст.ст. 3, 25 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", а також норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційних
скарг, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, відмовляючи Фонду у
задоволенні скарги на дії державного
виконавця - про скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження
з виконання виданого у даній справі
наказу, місцевим судом було вказано,
що законодавство не позбавляє
стягувача права на повторне проявлення
виконавчого документу на виконання,
якщо раніше відбувалось повернення
цього виконавчого документу, а тому
повторно було відкрито виконавче
провадження згідно оскаржуваної
постанови державного виконавця. Також,
місцевий суд вказав, що у Державного
казначейства України відсутнє право
списувати кошти з рахунку Пенсійного
Фонду України, однак такі повноваження
(шляхом звернення стягнення на кошти
Фонду в уповноваженому банку) мають
органи державної виконавчої служби. За
цих обставин суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
скарги Фонду на дії державного
виконавця і ці висновки були
підтримані апеляційним судом.

Заперечуючи такі висновки,
заявник в касаційній скарзі зазначає,
що рішення про стягнення коштів з
державних органів та бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України, а не органами
державної виконавчої служби. До того ж
оскаржувана постанова була
несвоєчасна направлена виконавчими
органами боржнику - Фонду.

Однак, суд касаційної інстанції
не погоджується із вказаними
запереченнями скаржника, оскільки вони
наведені всупереч норм законодавства.

Так, як вбачається з матеріалів
справи та було встановлено судами
попередніх інстанцій, Фонд заперечує
відкриття виконавчого провадження з
виконання наказу від 04.12.2013 року, за
яким присуджено до стягнення з Фонду на
користь ліквідатора Боржника -
арбітражного керуючого Занька М.М., 13 838
грн. 44 коп. оплати послуг арбітражного
керуючого. Отже, правова природа
вказаного грошового зобов'язання Фонду
перед ліквідатором Товариства
випливає винятково із процедури
провадження у даній справі про
банкрутство і жодним чином не пов'язана
із нарахуванням, здійсненням виплат,
переплат тощо зборів та обов'язків
платежів, що підлягають сплаті до
територіальних органів Пенсійного
фонду України.

При цьому, слід погодитись із
доводами заявника, що відповідно до
приписів ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Однак, заявником касаційної скарги не
було враховано, що вказана норма
конкретизована приписами Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів або
боржників (затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
року № 845 із змінами та доповненнями).

Особливість же порядку руху та
розпорядження коштами, що
зараховуються на казначейський
рахунок органу Пенсійного фонду
України, за приписами Положення про рух
коштів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 31.08.2011 року № 1077, за приписами
Постанови Правління Пенсійного Фонду
України від 31.08.2011 року № 2301, а також
виходячи з норм ч. 3 ст. 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", полягає у тому,
що відповідний казначейський рахунок
органу Пенсійного фонду України
використовується для зарахування
внесків. Це, в свою чергу, виключає
здійснення з такого рахунку будь-яких
витратних (видаткових) операцій, у тому
числі органами Державного
казначейства України.

Здійснення ж витратних
(видаткових операцій, у тому числі з
виплат пенсій, утримання органів Фонду
тощо), згідно норм ч. 2 ст. 76 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
здійснюється з окремих рахунків
територіальних органів Пенсійного
фонду України в уповноваженому банку,
примусове стягнення з рахунків у якому
може здійснювати лише орган державної
виконавчої служби.

Поряд з викладеним слід звернути увагу
на те, що в ч. 3 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" законодавець
вказав, що органи, установи,
організації та особи, зазначені в
частинах першій і другій цієї статті (у
тому числі і органи, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів) не є органами примусового
виконання, крім органів та посадових
осіб, які виконують рішення про
притягнення до кримінальної або
адміністративної відповідальності.

Як же було зазначено вище, у
даному випадку виконання наказу
господарського суду у даній справі від
04.12.2013 року пов'язано із матеріальною
відповідальністю (зобов'язаннями)
Фонду перед ліквідатором Боржника
згідно наказу господарського суду щодо
оплати послуг ліквідатора у справі про
банкрутство. Тобто жодної
адміністративної або кримінальної
відповідальності за вказаним наказом
стосовно Фонду визначено не було.

Обставин же добровільного виконання
Фондом згаданого наказу судами
встановлено не було, з матеріалів
справи не вбачається та Фондом не
вказано.

У зв'язку із викладеним, колегія
суддів погоджується із правомірними
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову Фонду у
задоволенні скарги від 10.06.2014 року №
6119/08 на дії органів державної
виконавчої служби.

За таких обставин справи, доводи
касаційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області не спростовують висновків
судів першої та апеляційної інстанцій,
тому оскаржувані ухвала та постанова
цих судів підлягають залишенню без
змін, як такі, що відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та
керуючись нормами ст.ст. 31, 32, 52 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 р. внесених
змін), ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження", Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", ст. 8 Закону
"країни "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та ст.ст. 1115, 1117,
1119 - 11111, 11113, 1212 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області залишити без задоволення.

2. Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
19.08.2014 р. та ухвалу господарського суду
Черкаської області від 15.07.2014 р. у
справі № 04/14/5026/282/2011 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
23.10.2014 року.