КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р. Справа№ 910/25161/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Байправ М.С.
- за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи:не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПЗУ Україна"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 р.

у справі № 910/25161/13 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронна-страхова
компанія", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: ОСОБА_3,

про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 50 651,56 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р. Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронна-страхова
компанія" про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 50 651,56 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 р. у справі №910/25161/13 в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "ПЗУ Україна"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Відповідач правом на подання відзиву
на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Відповідач та третя особа явку своїх
представників в судове засідання не
забезпечили, клопотань про відкладення
розгляду справи не надходило.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників відповідача та
третьої особи в судове засідання не
перешкоджає розгляду справи, оскільки
в матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.08.2011 р. між ПрАТ "Страхова компанія
"ПЗУ Україна" та ОСОБА_4 було укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту № АМ-024129.

Предметом даного договору є
страхування майнових інтересів
потерпілого, пов'язані з експлуатацією
наземного транспортного засобу -
автомобіля "Mitsubishi Pajero", д.р.н. НОМЕР_1

21.01.2012 р. у м. Одеса сталася
дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за
участю застрахованого автомобіля та
автомобіля "Mazda 323", д.р.н. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_3.

Відповідно до Постанови
Київського районного суду міста Одеси
від 05.03.2012 р., ДТП сталася в результаті
порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього
руху України та останнього було
визнано винним у вчиненні
правопорушення за статтею 124 КУпАП.

21.05.2012 р. ПрАТ "Страхова компанія
"ПЗУ Україна" на підставі Страхового
акту № UA 007/L/03 від 21.05.2012 р. та
розрахунку суми страхового
відшкодування до нього, виходячи з
Рахунку № С-300798 від 08.02.2012 р., враховуючи
Звіт про оцінку № 01-074 від 28.02.2012 р.,
здійснив виплату страхового
відшкодування на користь
страхувальника в розмірі 26 705,83 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2631 від 21.05.2012 р.

21.08.2012 р. позивач на підставі
Страхового акту № UA 00/L/04 від 21.08.2012
р. та розрахунку суми страхового
відшкодування до нього, виходячи із
Акту виконаних робіт № РС-027165,
квитанцій № 470710068 та № 471720048,
враховуючи Звіт про оцінку № 01-074 від
28.02.2012 р., здійснив виплату страхового
відшкодування на користь
страхувальника в розмірі 23945,73 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 5222 від 21.08.2012 р.

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про страхування", до страховика, який
виплатив страхове відшкодування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу
України, шкода завдана неправомірними
діями майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України
передбачене, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як зазначив позивач у своїй
позовній заяві, на момент ДТП
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" за полісом № АВ/00049957.

Водночас, як вбачається з
відповідей Моторного (транспортного)
страхового бюро України від 20.01.2014 р. №
7/2-28/25161 та від 03.04.2014 р. № 7/2-28/9911 - "за
результатами запиту отримано
інформацію про відсутність у ЦБД на
дату ДТП - 21.01.2012 р. договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладеного по відношенню до
транспортного засобу д.р.н НОМЕР_2".

Крім того, ні з боку позивача, ні з
боку відповідача вищевказаний поліс
суду не надавався.

Позивач посилається на те, що про
наявність такого полісу свідчить
Довідка № 8947829 про
дорожньо-транспортну пригоду.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного
кодексу України визначено, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно припису ч. 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Колегія суддів зазначає, що у
спірних правовідносинах відповідач не
є особою, яка завдала збитки позивачу
або на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
внаслідок використання якого справи
чинено заявлені збитки, а відтак, такою
особою є ОСОБА_3

Пунктом п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону
України "Про страхування", встановлено
обов'язок страхувальника повідомити
страховика про настання страхового
випадку в строк, передбачений умовами
страхування.

Статтею 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", встановлено: "невідкладно, але
не пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово надати страховику, з
яким укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально".

Так, відповідач вказує, що жодного
повідомлення про заявлену позивачем
ДТП від ОСОБА_3 не надходило, що
свідчить про порушення ним згаданих
умов Закону, та, як наслідок, втрату
страхового захисту своїх майнових
інтересів в силу положень пп. 38.1.1 ст. 38
Закону, п. 4 ч. 1 ст. 512 та ч. 1 ст. 1191
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 року у справі № 910/25161/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/25161/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв