м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
до Приватного акціонерного
товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ"
Суддя Полякова К.В.
від позивача: Діденко І.В.
(дов.№Э.37.7.0.0/Д-841 від 08.11.2013)
від відповідача: не з'явився
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах"
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовом до Приватного
акціонерного товариства
"ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" про стягнення
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначає, що виконавши умови договору
страхування майнових інтересів
власника автомобіля і виплативши йому
у зв'язку з пошкодженням автомобіля при
дорожньо-транспортній пригоді суму
страхового відшкодування, отримав
право вимоги до осіб, відповідальних за
завдані збитки, якими є відповідач, як
особа, що застрахувала цивільну
відповідальність винної у пригоді
Ухвалою Господарського суду міста
Києві від 07.08.2014 порушено провадження у
розгляду на 04.09.2014 року.
15.08.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від позивача надійшли
додаткові документи для долучення до
матеріалів справи.
27.08.2014 від Моторного (транспортного)
страхового бюро України надійшла
інформація, витребувана ухвалою суду
від 07.08.2014 року.
У судовому засіданні 04.09.2014 оголошено
перерву до 02.10.2014 року.
У судовому засіданні 02.10.2014 представник
позивача надав додаткові письмові
пояснення по суті спору та просив
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце проведення якого повідомлений
Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011
р. Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
За таких обставин, незважаючи на те, що
представник відповідача не з'явився на
виклик суду, за висновками суду,
наявних у матеріалах справи документів
достатньо для прийняття повного та
обґрунтованого судового рішення, а
неявка вказаного учасника судового
спору не перешкоджає вирішенню справи
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позмвача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -
26.11.2007 між Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Інгосстрах» (правонаступником якого є
позивач у справі, відповідно до нової
редакції Статуту товариства), як
страховиком, та ОСОБА_2, як
страхувальником, укладено Договір
№КGK0АЕ00000009 страхування наземного
транспорту, об'єктом страхування за
яким є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом марки "Daewoo",
державний номер НОМЕР_1.
Вигодонабувачем за даним Договором є
ПАТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до предмета Договору,
страховик зобов'язується у разі
настання страхового випадку здійснити
страхове відшкодування страхувальнику
або вигодо набувачеві, а страхувальник
зобов'язується своєчасно сплачувати
платежі та виконувати інші умови
Серед передбачених умовами Договору
страхових випадків, зазначено, зокрема,
настання дорожньо-транспортної
пригоди - пошкодження застрахованого
транспортного засобу внаслідок ДТП за
Внаслідок настання страхового випадку
- ДТП 20.09.2010 по вул.Короленко у
м.Кіровоград, за участю забезпеченого
ТЗ "Daewoo", державний номер НОМЕР_1,
страхувальник ОСОБА_2 звернувся 21.09.2010
до страховика (позивача) із заявою на
виплату страхового відшкодування, про
що зазначено у страховому акті №И-7322
від 04.11.2010 року.
Для визначення розміру страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
страхувальнику, позивачем замовлено
складання Звіту №040/2 від 10.10.2010 щодо
визначення вартості матеріального
збитку,завданого ТЗ "Daewoo", державний
На підставі вищевказаного Звіту, за
яким вартість матеріального збитку
складено страховий акт №И-7322 від 04.11.2010
із визначенням суми страхового
перерахована позивачем, відповідно до
листа вигодонабувача №6868085 від 04.11.2010,
на рахунок ЗАО Страхове відшкодування
Інгосстрах, що підтверджується
платіжним дорученням №2686 від 08.11.2010
Статтею 993 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтею 27 Закону
України "Про страхування" визначено, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
У матеріалах справи міститься лист
№01-03/02-01-1 від 01.03.2013 Кіровського
районного суду м.Кіровограда, у якому
зазначено, що адміністративна справа
відносно винної у спричиненні 20.09.2010
ДТП особи - ОСОБА_3 у даному суді не
З метою отримання відомостей щодо
обставин ДТП, позивач 07.05.2013 звернувся
із запитом до Відділення державної
автомобільної інспекції
Кіровоградського МВ УМВС України в
Кіровоградській області, у відповіді
на який інспекцією зазначено, що
відносно винного у спричиненні ДТП
державний номер НОМЕР_2, складено
протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ст..124 КпАП
та направлено для розгляду до
Кіровського районного суду
Оскільки, винним у спричиненні 20.09.2010
ДТП зазначено ОСОБА_3, який керував ТЗ
позивач звернувся із регресним позовом
Ухвалою суду від 19.12.2013 відкрито
провадження у справі №390/2863/13-ц за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» до ОСОБА_3 за участю
третьої особи ОСОБА_2 про стягнення
витрат по сплаті страхового
відшкодування в порядку регресу.
Рішенням від 30.01.2014 у вищезазначеній
справі Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області, яке
залишено без змін ухвалою від 13.03.2014
Апеляційного суду Кіровоградської
області, у задоволенні позову
відмовлено, зважаючи на пропущений
позивачем строк звернення із таким
позовом до суду та поданням позову до
неналежного відповідача.

За таких обставин, 04.08.2014 позивач
звернувся із позовом до Господарського
суду міста Києва, за яким 07.08.2014
порушено провадження у даній справі.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач просить у зв'язку із
перериванням, на його думку, строку
позовної давності поданням до
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області позову до
винної у спричиненні ДТП особи,
задовольнити позовні вимоги у даній
справі у повному обсязі. У випадку, якщо
суд не визнає факту переривання строку
позовної давності, позивач просить
визнати причини пропущення строку
поважними та також задовольнити позов.

Відповідачем, у свою чергу, у межах
розгляду спору судом, заявлено про
застосування строку позовної давності,
зважаючи на пропущений позивачем
трирічний строк для звернення із таким
позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України)
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства.

Відповідно частини 1 статті 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Частинами другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27
Закону України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Цивільним кодексом України
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішенням
суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Внаслідок настання страхового випадку
за Договором №КGK0АЕ00000009 від 26.11.2007,
позивачем перераховано суму
страхового відшкодування відповідно
до листа вигодонабувача №6868085 від
04.11.2010, на рахунок ЗАО Страхове
відшкодування Інгосстрах, що
підтверджується платіжним дорученням
№2686 від 08.11.2010 року.

Таким чином, з огляду на приписи ст.993 ЦК
України та ст.27 Закону України "Про
страхування" до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування
транспортного засобу, перейшло право
вимоги відшкодування збитків в порядку
регресу до особи, відповідальної за
завдані збитки ТЗ "Daewoo", державний номер
НОМЕР_1.

Як вбачається із матеріалів справи, за
фактом звернення позивача до
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області із позовом до
винної у спричиненні ДТП особи - ОСОБА_3,
у справі №390/2863/13-ц винесено рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено, у
зв'язку із пропущеним строком позовної
давності та поданням, окрім того,
позову до неналежного відповідача.

Із висновками суду першої інстанції
погодився Апеляційний суд
Кіровоградської області, залишаючи
дане рішення без змін, а апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» без задоволення.

Звертаючись із даним позовом до суду,
позивач зазначає, що у зв'язку із
поданням ним позову до одного із
кредиторів, строк позовної давності є
таким, що переривався, а отже позовні
вимоги у даній справі підлягають
задоволенню.

Проте, із даним твердженням позивача
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

За приписами статті 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.6 ст.261 ЦК України за
регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.

Таким чином, саме з моменту сплати
страхового відшкодування страховик
набуває право вимоги відшкодування
понесених ним витрат, а, відтак, для
позивача право вимоги страхового
відшкодування в порядку регресу
виникає з моменту сплати на користь СТО
страхового відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач здійснив виплату страхового
відшкодування 08.11.2010, що
підтверджується платіжним дорученням
№2686 від 08.11.2010, а тому останнім днем
трирічного строку позовної давності є
08.11.2013 року.

Із ухвали Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області
вбачається, що за фактом звернення
позивача до винної у спричиненні ДТП
особи провадження у справі №390/2863/13-ц
відкрито 19.12.2013, тобто на момент
звернення до суду трирічний строк
позовної давності вже був пропущений,
про що суд і зазначив, відмовляючи у
задоволенні позову. Також, у даному
рішенні зазначено, що позовну заяву
пред'явлено до неналежного
відповідача, оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 застрахована
Приватним акціонерним товариством
«ПРОСТО-страхування» за полісом
№ВА8642768.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 4.4.2. постанови N 10 від 29.05.2013
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що за змістом частини другої
статті 264 ЦК України переривання
перебігу позовної давності шляхом
пред'явлення позову матиме місце у разі
не будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, статей
54, 56, 57 ГПК. Так само не перериває цього
перебігу подання позову з порушенням
правил підвідомчості справ.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові від 29.04.2014 Вищого
господарського суду України у справі
№910/21529/13 року.

Стаття 264 ЦК України встановлює
підстави, за наявності яких
починається новий перебіг строку
позовної давності, незалежно від
строку, який сплив до часу виникнення
цих обставин, однак, за умови, що до
виникнення цих підстав не сплив строк
позовної давності.

Таким чином, господарському суду
необхідно у кожному випадку
встановлювати, чи закінчився строк
позовної давності на момент настання
обставин, з якими закон пов'язує
переривання перебігу позовної
давності, маючи на увазі, що таке
переривання може мати місце лише в
межах строку позовної давності, а не
після його спливу.

Відтак, визнання боржником свого боргу
так само як і пред'явлення особою
позову до одного із кількох боржників
чи щодо частини вимоги, право на яку має
позивач, якщо такі дії мали місце вже
після спливу позовної давності, не
свідчать про переривання перебігу
позовної давності.

Виходячи із наведених вище норм
чинного законодавства, суд зауважує, що
оскільки звернення позивача із позовом
до винної у спричиненні ДТП особи
відбулось вже після спливу трирічного
строку від дня виплати страхового
відшкодування , та враховуючи у зв'язку
із цим та пред'явленням позову до
неналежного відповідача відмову у
задоволенні позову у даній цивільній
справі, то підстави для визнання строку
позовної давності таким, що
переривався, у суду відсутні.

При цьому, суд визнає недоречними
посилання позивача в обґрунтування
поважності причин пропущення строку
позовної давності, зважаючи на його
необізнаність про страхову компанію,
якою застраховано цивільно-правову
відповідальність винної у спричиненні
ДТП особи, до моменту звернення із
позовом до Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області, коли в
процесі розгляду справи позивач
довідався, що належним відповідачем є
Приватне акціонерне товариство
«ПРОСТО-страхування».

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску позовної
давності.

Поважними слід визнавати тільки такі
причини, за яких кредитор проявляв
належну дбайливість про захист свого
порушеного права, але не міг своєчасно
заявити позов з причин, які від нього не
залежали та не знаходились під його
контролем.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини.

Однак, названі позивачем причини
пропуску позовної давності до поважних
не відносяться, оскільки позивач
звернувся до суду з позовом про
відновлення свого порушеного права з
пропуском строку позовної давності, як
до належного так і до неналежного
відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові від 11.08.2014 Вищого
господарського суду України у справі
№910/2843/14, постанові від 18.02.2014 у справі
№913/2372/14, постанові від 19.11.2013 у справі
№910/9141/13, постанові від 15.01.2013 у справі
№15/040-12.

Посилання позивача на постанову Вищого
господарського суду України від 19.11.2013
у справі №910/9141/13 не може бути прийнято
судом до уваги, оскільки у даній справі
мають місце інші обставини, зокрема у
межах даної справи звернення позивача
до неналежного відповідача відбулось у
зв'язку із помилковою інформацією щодо
страховика, яким застраховано
цивільно-правову відповідальність
винної у спричиненні ДТП особи, що
з'ясувалось після отримання судом
інформації з єдиної централізованої
бази Моторного (транспортного)
страхового бюро України. В той час, як у
межах даної справи неналежність
відповідача при первісному зверненні
позивача із регресним позовом до суду
встановлена з інших підстав.

Окрім того, позивач належним чином не
довів, що починаючи з 08.11.2010 по 19.12.2013 не
міг самостійно дізнатися про те, що
цивільно-правова відповідальність
винної у спричиненні ДТП особи
застрахована у відповідача - Приватне
акціонерне товариство
«ПРОСТО-страхування».

Додатково суд вважає за необхідне
зазначити, що вирішуючи питання щодо
виплати страхового відшкодування
страхувальнику, позивачем, відповідно
до умов п.15.2 Договору №КGK0АЕ00000009 від
26.11.2007 мав бути досліджений певний
перелік документів, який страхувальник
повинен надати страховику.

Зокрема, серед визначеного переліку
документів зазначено довідку МВС
України про ДТП, у якій, відповідно до
наказу №389 від 04.07.2011 Міністерства
внутрішніх справ України «Про
затвердження порядку видачі довідки
про дорожньо-транспортну пригоду та її
форми», обов'язково вказуються всі
учасники ДТП, тип, марка, номерний знак
транспортних засобів, наявність чи
відсутність полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
наземних транспортних засобів або
страховий сертифікат "Зелена картка" та
інше.

Враховуючи, що позивачем не надано
доказів на підтвердження відсутності у
нього довідки про ДТП при вирішенні
питання про сплату страхового
відшкодування, то з зазначених у
довідці відомостей позивач міг
дізнатися всіх необхідних для
звернення із регресним позовом даних, а
саме щодо існування у винного водія
полісу обов'язкового страхування або
міг здійснити пошук по номерному знаку
ТЗ відповідного полісу страхової
компанії.

Зазначена інформація, відповідно до
п.5.9. «Положення про єдину
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 серпня
2010 за N 691/17986, відноситься до відкритої,
тобто про наявність чи відсутність в
базі даних договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на дату
скоєння ДТП та відомості про
страховика, який уклав відповідний
договір страхування можливо дізнатися
у відкритому доступі. Дана інформація
надається користувачам шляхом
доступу через мережу Інтернет до
відповідного інформаційного ресурсу
(який працює у штатному режимі з 2012
року), та/або в порядку,передбаченому
чинним законодавством про звернення
громадян, та/або відповідно до
укладених договорів з МТСБУ.

З огляду на вищевикладені норми
чинного законодавства, та
проаналізувавши докази у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для поновлення
строку позовної давності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
зазначає про сплив строку позовної
давності, враховуючи відсутність
поважних причин для його визнання його
поновленим, що згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК
України є підставою для відмови в
позові.

Викладене узгоджується із висновками
Верховного Суду України, викладених у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст.111-16 ГПК України, за І півріччя 2014
року, у яких Верховний Суд України
зауважує, що коли судом на підставі
досліджених у судовому засіданні
доказів встановлено, що право особи,
про захист якого вона просить,
порушено, а стороною у спорі до
винесення рішення заявлено про
застосування позовної давності, та
встановлено, що цей строк пропущено без
поважних причин, суд на підставі ст.267
ЦК України ухвалює рішення про відмову
в задоволенні позову за спливом
позовної давності.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, судові витрати - судовий збір -,
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" до Приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» про стягнення
суми - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 02.10.2014 року.

Повне рішення буде складено протягом
п'яти днів з дня проголошення вступної
та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено та підписано 07.10.2014 року

Суддя
К.В. Полякова