КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Справа№ 911/3856/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Самсіна Р.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Шиленко М.В. - пос. №
010663 від 22.10.2012р.

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Фастівського міжрайонного прокурора
Київської області на ухвалу
Господарського суду Київської області
від 10.09.2014р. про повернення позовної
заяви

у справі № 911/3856/14 (суддя Подоляк
Ю.В.)

за позовом Фастівського міжрайонного
прокурора Київської області

в інтересах держави в особі
Державного підприємства

«Дослідне господарство
«Борівське» Інституту садівництва

Національної академії
аграрних наук України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Борівський завод

продтоварів»

про розірвання договору
оренди, стягнення заборгованості та

звільнення зайнятого
приміщення

В судовому засіданні 14.10.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014р. Фастівський міжрайонний
прокурор Київської області звернувся
до Господарського суду Київської
області в інтересах держави в особі
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Борівське» Інституту
садівництва Національної академії
аграрних наук України з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Борівський завод
продтоварів» про розірвання договору
оренди, стягнення заборгованості та
звільнення зайнятого приміщення.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 10.09.2014р. у справі № 911/3856/14
позовну заяву Фастівського
міжрайонного прокурора Київської
області повернуто без розгляду на
підставі п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.63 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
суду, Фастівський міжрайонний прокурор
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржувану
ухвалу скасувати, матеріали справи
направити до Господарського суду
Київської області для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі та розгляду по суті.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
права, оскільки, на думку апелянта,
відсутні підстави для повернення
поданої позовної заяви.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Фастівського міжрайонного прокурора
Київської області 29.09.2014р. передано на
розгляд судді Скрипці І.М., сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А.,
Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 14.10.2014р.

Прокурор в судовому засіданні
апеляційної інстанції 14.10.2014р.
підтримав вимоги апеляційної скарги,
просив її задовольнити, оскаржувану
ухвалу скасувати, матеріали справи
направити до Господарського суду
Київської області для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі та розгляду по суті.

Представники сторін в судове засідання
апеляційної інстанції 14.10.2014р., будучи
належним чином повідомленими про дату,
час та місце розгляду справи, не
з'явились, причини неявки суду не
повідомили.

Оскільки явка в судове засідання
представників сторін обов'язковою не
визнавалась, зважаючи на скорочені
строки розгляду апеляційної скарги на
ухвали суду, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у їх
відсутність за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Частиною 5 статті 106 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційні скарги на
ухвали місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду.

Згідно із частиною 2 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
прокурора, перевіривши правильність
застосування господарським судом при
винесенні оскаржуваної ухвали норм
процесуального права, дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а ухвала
підлягає залишенню без змін виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його
представником.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами прокурорів, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України у разі
прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. № 7 «Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам» у
вирішенні питання про порушення справи
за позовною заявою прокурора
господарському суду слід виходити з
такого. Згідно з частиною другою статті
2 ГПК України передбачено, що у позовній
заяві прокурор самостійно визначає, в
чому полягає порушення інтересів
держави, та обґрунтовує необхідність
їх захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, за відсутності ж такого
органу або відсутності у нього
повноважень зазначає про це в позовній
заяві.

Відповідно до пункту 1 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.1999р. N 3-рп/99 по справі за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України, положення абзацу четвертого
частини першої статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України в
контексті пункту 2 статті 121
Конституції України треба розуміти
так, що прокурори та їх заступники
подають до арбітражного суду позови
саме в інтересах держави, а не в
інтересах підприємств, установ і
організацій незалежно від їх
підпорядкування і форм власності.

Згідно п. 2 цього ж Рішення
Конституційного Суду України поняття
«орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах» означає орган, на
який державою покладено обов'язок щодо
здійснення конкретної діяльності у
відповідних правовідносинах,
спрямованої на захист інтересів
держави.

Отже, у своєму рішенні Конституційний
Суд України зазначив, що прокурори та
їх заступники подають до
господарського суду позови саме в
інтересах держави, а не в інтересах
підприємств, установ і організацій
незалежно від їх підпорядкування і
форм власності.

Згідно абз. 3 п. 3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №7 «Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам» у
випадках неправильного визначення
прокурором (його заступником) позивача,
тобто органу, уповноваженого державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах,
господарський суд на підставі пункту 1
частини першої статті 63 ГПК повертає
таку позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду.

Прокурор звернувся до суду з позовною
заявою в інтересах держави в особі
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Борівське» Інституту
садівництва Національної академії
аграрних наук України, який не є
органом уповноваженим здійснювати
функції держави у спірних
правовідносинах, а є суб'єктом
господарювання, управління
господарською діяльністю якого
здійснюється через його органи
управління.

Як вбачається з п. 2.2. Статуту
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Борівське» Інституту
садівництва Національної академії
аграрних наук України, господарство є
державним сільськогосподарським
статутним суб'єктом підприємницької
діяльності, що здійснює дослідну,
господарську і комерційну діяльність з
метою досягнення позитивних
економічних результатів та одержання
прибутку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
63 Господарського процесуального
кодексу України, суддя повертає
позовну заяву і додані до неї документи
без розгляду, якщо позовну заяву
підписано особою, яка не має права її
підписувати, або особою, посадове
становище якої не вказано.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що Державне підприємство «Дослідне
господарство «Борівське» Інституту
садівництва Національної академії
аграрних наук України, в інтересах
якого заявлено позов Фастівським
міжрайонним прокурором Київської
області, не є органом державної влади, а
є господарюючим суб'єктом, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що позовна заява підлягає поверненню
без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України.

Разом з цим, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідно до ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. А отже,
Державне підприємство «Дослідне
господарство «Борівське» Інституту
садівництва Національної академії
аграрних наук України за наявності
передбачених законом підстав, не
позбавлено права самостійно
звернутись до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву якщо
порушено правила об'єднання вимог або
об'єднано в одній позовній заяві кілька
вимог до одного чи кількох
відповідачів і сумісний розгляд цих
вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін чи суттєво
утруднить вирішення спору.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог прокурор посилається на
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за окремими
договорами, укладеними між сторонами, а
саме:

1) договору оренди індивідуально
визначеного (нерухомого або іншого)
майна, що належить до державної
власності від 04.10.2013р. № 65 щодо сплати
орендних платежів з урахуванням
положень договору від 12.05.2014р. № 37 про
реструктуризацію заборгованості з
орендної плати по договору № 65
від 04.10.2013р.;

2) договору про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 01.08.2008р. № 60 щодо сплати комунальних
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського
процесуального кодексу України в
одній позовній заяві може бути
об'єднано кілька вимог, зв'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами.

Відповідно до п. 3.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. (зі
змінами та доповненнями) позивач має
право об'єднати в одній позовній заяві
кілька вимог, пов'язаних між собою
підставою виникнення або поданими
доказами (зокрема, про стягнення
неповернутого кредиту, відсотків за
користування кредитом і неустойки; про
визнання недійсним акта і про
відшкодування заподіяної у зв'язку з
його виданням шкоди; про стягнення
вартості недостачі товару, одержаного
за кількома транспортними документами
і оформленої одним актом приймання або
коли такий товар сплачено за одним
розрахунковим документом; про
спонукання до виконання зобов'язань за
господарським договором і про
застосування заходів майнової
відповідальності за його невиконання
тощо). Право об'єднати кілька
однорідних позовних заяв або справ, у
яких беруть участь ті ж самі сторони,
надане також судді. При цьому останній
вправі вирішувати питання про
об'єднання лише тих заяв (справ), які
перебувають в його провадженні.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини (пункт 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу).

Як вбачається з позовних матеріалів, в
позовній заяві об'єднано декілька
позовних вимог, які виникли з різних
підстав, а саме: з неналежного
виконання відповідачем умов договору
оренди індивідуально визначеного
(нерухомого або іншого) майна, що
належить до державної власності від
04.10.2013р. № 65 з урахуванням положень
договору від 12.05.2014р. № 37 про
реструктуризацію заборгованості з
орендної плати по договору № 65 від
04.10.2013р. та договору про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 01.08.2008р. № 60.

Враховуючи положення наведених статей,
місцевий господарський суд також
дійшов вірного висновку про
повернення без розгляду позовної заяви
прокурора, оскільки джерелом і
підставами виникнення спірних
правовідносин сторін є зазначені
господарські договори і відповідне
неналежне їх виконання відповідачем,
кожен із яких, незважаючи на однаковий
суб'єктний склад, породжує різні
взаємні права та обов'язки, що
обумовлено відмінністю у предметах їх
регулювання.

Отже, в позовній заяві прокурором було
порушено правила об'єднання позовних
вимог, оскільки зазначені вище вимоги в
супереч ст. 58 ГПК України не зв'язані
між собою підставою виникнення або
поданими доказами.

Одночасно колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
сумісний розгляд цих вимог
перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін, а також суттєво
утруднить вирішення спору, оскільки по
кожній із заявлених вимог суду
необхідно проводити окрему
процесуальну процедуру із визначенням
та дослідженням різного кола доказів
щодо встановлення обставин, пов'язаних
з невиконанням відповідачем свого
зобов'язання за кожним з
вищезазначених договорів.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються; законодавство на підставі
якого подається позов, зміст позовних
вимог.

Прокурор в обґрунтування заявлених
позовних вимог посилається на
неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань щодо оплати
орендних платежів та комунальних
послуг за двома окремими правочинами:
за договором оренди індивідуально
визначеного (нерухомого або іншого)
майна, що належить до державної
власності від 04.10.2013р. № 65 з урахуванням
положень договору від 12.05.2014р. № 37 про
реструктуризацію заборгованості з
орендної плати по договору № 65 від
04.10.2013р., за договором про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 01.08.2008р. № 60, в зв'язку з чим за
відповідачем рахується заявлена до
стягнення сума заборгованості за
період з жовтня 2013р. по серпень 2014р.
включно в сумі 144 835, 74 грн., у тому числі:
за орендну плату - 125 409, 55 грн., за
використання електроенергії - 25 893, 00
грн., та 1 189, 11 грн. пені. При цьому в
розрахунку враховано оплату в розмірі
7 655, 92 грн. (а. с. 18).

В додатках до позовної заяви (п. 17)
прокурором було долучено розрахунок
заборгованості за період з жовтня 2013р.
по серпень 2014р. із зазначенням періодів
нарахування орендної плати, вартості
електроенергії, пені, заборгованості
на кінець розрахункового періоду (а. с.
29).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для повернення
позовної заяви прокурора на підставі
п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України у місцевого
господарського суду не було.

Колегія суддів погоджується з доводами
прокурора про безпідставне посилання
Господарського суду Київської області
при поверненні позовної заяви на п. 3 ч.
1 ст. 63 ГПК України, однак зазначене не
може бути підставою для скасування в
цілому ухвали місцевого
господарського суду про повернення
позовної заяви прокурора.

Таким чином, апеляційна скарга
Фастівського міжрайонного прокурора
Київської області задоволенню не
підлягає, а ухвала Господарського суду
Київської області від 10.09.2014р. у справі
№ 911/3856/14 підлягає залишенню без змін з
урахуванням позиції апеляційної
інстанції, що викладена в даній
постанові.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
85, 99, 101, 103-106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фастівського
міжрайонного прокурора Київської
області на ухвалу Господарського суду
Київської області від 10.09.2014р. про
повернення позовної заяви у справі №
911/3856/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду
Київської області від 10.09.2014р. у справі
№ 911/3856/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3856/14 повернути
до Господарського суду Київської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
20.10.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
Р.І. Самсін

С.А. Гончаров