ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 2-11/11(2/1328/11/12)

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. -
головуючого,

Демидової А.М.,

Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 21 серпня 2014
року у справі
№ 2-11/11(2/1328/11/12) Шевченківського
районного суду міста Львова за позовом
ОСОБА_4, м. Львів, до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Львівська
гарнізонна база", м. Львів, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5, м. Львів, про стягнення вартості
частини майна при виході учасника з
товариства,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_6 (угода про надання
правової допомоги від 12.03.12);

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006 року позивач
ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського
районного суду міста Львова з позовом
до відповідача ТОВ "Львівська
гарнізонна база" про стягнення
вартості частини майна при виході
учасника з товариства.

Вказував, що у нього, як учасника ТОВ
"Львівська гарнізонна база", якого 05.07.05
було виключено зі складу учасників, на
підставі ст. 54 Закону України "Про
господарські товариства" є право на
отримання частини вартості майна
товариства, пропорційно його частці у
статутному фонді в розмірі 25 %.

Посилаючись на невиплату відповідачем
вартості належної йому частки у
статутному фонді товариства, позивач,
згідно заяви про уточнення позовних
вимог від 24.05.12, просив стягнути з
відповідача 5 830 615,80 грн.

Рішенням Шевченківського
районного суду міста Львова від 06
червня 2012 року (суддя Кавацюк В.І.) позов
задоволено.

Постановлено стягнути з ТОВ "Львівська
гарнізонна база" на користь ОСОБА_4 5 830
615,80 грн. вартості частини майна
товариства, належної йому до виплати
при виході зі складу учасників
товариства 05.07.05 відповідно до частки в
статутному фонді в розмірі 25 %, з
врахуванням 25 % річних за прострочку
виплати частки майна, індексу інфляції
та 3 % річних, нарахованих з 05.07.06 по 24.05.12,
1 700 грн. витрат по сплаті державного
мита та 56 125,81 грн. витрат на проведення
експертиз та експертної оцінки.

Рішення мотивоване посиланнями на
невиконання відповідачем зобов'язання
щодо виплати позивачеві вартості
належної йому частки у статутному
фонді ТОВ "Львівська гарнізонна база",
внаслідок виходу зі складу учасників
товариства з врахуванням коригування
частки на коефіцієнт 3,6422, як
передбачено п. 12.14 Статуту товариства
та ст. 625 ЦК України.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 21 серпня 2014
року (колегія суддів у складі: Кордюк
Г.Т. - головуючого, Данко Л.С., Давид Л.Л.)
рішення скасовано та постановлено нове
рішення про часткове задоволення
позову.

Постановлено стягнути з ТОВ "Львівська
гарнізонна база" на користь ОСОБА_4 1 323
308 грн. вартості частини майна
товариства, 1 700 грн. судового збору та 12
908,84 грн. витрат на проведення судових
експертиз.

В решті позову відмовлено.

Постанова в частині задоволення вимог
про стягнення 1 323 308 грн. вартості
частини майна товариства мотивована
посиланнями на неправильне
встановлення судом першої інстанції
дійсної вартості частки позивача в
майні товариства.

Постанова в частині відмови в
задоволенні вимог про стягнення 25 %
річних згідно п. 12.4 Статуту ТОВ
"Львівська гарнізонна база", а також 3 %
річних та інфляційних втрат згідно ст.
625 ЦК України, обґрунтована посиланнями
на те, що застосування позивачем
коефіцієнту 3,6422 не ґрунтується на
нормі закону, тому даний коефіцієнт не
може бути застосований при розрахунку
даних позовних вимог.

При цьому, судом апеляційної інстанції
зазначено, що подвійне нарахування
позивачем 3 % річних та 25 % річних за
невиплату йому вартості належної йому
частки в майні товариства суперечить
положенням ст. 625 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції приписів ст. 625
ЦК України, просить змінити постанову
суду апеляційної інстанції зазначивши
в резолютивній частині постанови:
"стягнути з ТОВ "Львівська гарнізонна
база" на користь ОСОБА_4 4 821 074,72
грн., що складаються з 1 323 308 грн.
вартості частини майна товариства,
пропорційної частці ОСОБА_4 у розмірі 25
% в статутному фонді товариства; 1 949 626,68
грн. 25 % річних за прострочення строків
розрахунку; 1 314 309,51 грн. інфляційних
нарахувань; 233 828,53 грн. 3 % річних;
судовий збір стягнути з ТОВ "Львівська
гарнізонна база".

Розглянувши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
у вирішенні даного спору, колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, ТОВ "Львівська гарнізонна база"
було створено в грудні 2002 року, його
державна реєстрація була здійснена
виконавчим комітетом Львівської
міської ради 23.12.02.

Відповідно до Статуту ТОВ "Львівська
гарнізонна база" в редакції,
затвердженій загальними зборами
учасників товариства від 22.10.04 його
учасниками були ОСОБА_4 та третя особа
без самостійних вимог ОСОБА_5 Статутний
капітал товариства був сформований за
рахунок вкладів учасників товариства в
розмірі 16 500 грн., де частка ОСОБА_4
складала 4 125 грн., що становить 25 %
статутного фонду товариства, а частка
ОСОБА_5 - 12 375 грн., що становить 75 %
статутного фонду товариства.

Судами встановлено, що 01.07.05 ОСОБА_4
звернувся до ТОВ "Львівська гарнізонна
база" з нотаріально посвідченою заявою
про вихід зі складу учасників ТОВ
"Львівська гарнізонна база" та просив в
порядку ст. 54 Закону України "Про
господарські товариства", ст. 148 ЦК
України провести з ним розрахунки
шляхом передання йому майна товариства
в натурі відповідно до його частки в
статутному фонді на момент виходу з
товариства.

05.07.05 рішенням загальних зборів
учасників ТОВ "Львівська гарнізонна
база" прийнято вказану заяву позивача
та вирішено провести виплату вартості
частини майна товариства, пропорційну
частці ОСОБА_4 в статутному фонді,
грошовими коштами.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
господарські товариства" учасники
товариства мають право вийти в
установленому порядку з товариства.

Учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про
свій вихід не пізніше ніж за три місяці
до виходу, якщо інший строк не
встановлений статутом.

Учасник, який виходить із товариства з
обмеженою відповідальністю, має право
одержати вартість частини майна,
пропорційну його частці у статутному
капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості
частини майна, що пропорційна частці
учасника у статутному капіталі, а також
порядок і строки її виплати
встановлюються статутом і законом (ст.
148 ЦК України).

Згідно ст. 54 Закону України "Про
господарські товариства" та п. 12
статуту ТОВ "Львівська гарнізонна база"
при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному (складеному) капіталі.
Виплата провадиться після
затвердження звіту за рік, в якому він
вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу. На вимогу
учасника та за згодою товариства вклад
може бути повернуто повністю або
частково в натуральній формі.

Отже, при виході учасника з товариства
з обмеженою відповідальністю у
товариства виникає обов'язок сплатити
йому вартість частини майна
товариства, пропорційну його частці у
статутному фонді товариства, або
здійснити такий розрахунок на вимогу
учасника та за згодою товариства у
натуральній формі.

Судами встановлено, що в порушення
вищезазначених норм матеріального
права та положень Статуту відповідач
не здійснив виплату позивачу вартості
належної йому частки у статутному
фонді товариства у встановленому
законом розмірі та строк.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13
від 24.10.08 "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" вартість частини
майна товариства, що підлягає виплаті,
повинна відповідати вартості чистих
активів товариства, що визначається в
порядку, встановленому законодавством,
пропорційно його частці в статутному
капіталі товариства на підставі
балансу, складеного на дату виходу
(виключення).

Вартість частки майна товариства,
належної до сплати учаснику, що
виходить (виключається) з товариства,
повинна визначатися з розрахунку
вартості усього майна, що належить
товариству, в тому числі основних
засобів, нематеріальних активів,
оборотних активів, майна невиробничого
призначення тощо з урахуванням
майнових зобов'язань товариства (п. 3.7
Рекомендацій Президії Вищого
Господарського суду України № 04-5/14 від
28.12.07 "Про практику застосування
законодавства у розгляді справ, що
виникають з корпоративних відносин").

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідно до
висновків судової
будівельно-технічної експертизи,
складених судовим експертом
Львівського НДІСЕ на виконання ухвали
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.05.13, ринкова
вартість нерухомого майна, що належить
ТОВ "Львівська гарнізонна база" станом
на 05.07.05 (11 об'єктів) становить 7 433 380 грн.

Додаткові та поточні зобов'язання
товариства станом на 05.07.05 року згідно
балансу товариства становлять 2 140 150
грн.

Таким чином, вартість частини майна ТОВ
"Львівська гарнізонна база"
пропорційна частці ОСОБА_4 в статутному
фонді товариства станом на 05.07.05
становила: 7 433 380 - 2 140 150 = 5 293 230 грн. х 25 % =
1 323 308 грн. та була обґрунтовано
задоволена до стягнення з відповідача
апеляційним господарським судом.

В означеній частині постанова суду
апеляційної інстанції скаржником не
оскаржується.

Крім того, як зазначає ОСОБА_4 в
касаційній скарзі та вбачається із
заяви про уточнення позовних вимог від
24.05.12 (т. 8, а.с. 67-68), останній просив суд
стягнути з відповідача 25 % річних за
невиплату йому вартості належної йому
частки в майні товариства на підставі
п. 12.14 Статуту ТОВ "Львівська гарнізонна
база", а також 3 % річних та інфляційні
втрати за період з 05.07.06 по 24.05.12 на
підставі ст. 625 ЦК України.

Для здійснення розрахунку зазначених
вимог позивачем застосовано
коефіцієнт 3,6422.

Відмовляючи в задоволенні вказаних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем не
заявлялись вимоги та не надавались
розрахунки вимог про стягнення з
відповідача 25 % річних за невиплату
йому вартості належної йому частки в
майні товариства на підставі п. 12.14
Статуту ТОВ "Львівська гарнізонна
база", а також 3 % річних та інфляційні
втрати на підставі ст. 625 ЦК України, а
застосування коефіцієнту 3,6422 не
ґрунтується на нормі закону, тому даний
коефіцієнт не може бути застосований
при розрахунку позовних вимог.

Проте, погодитись з такими висновками
суду апеляційної інстанції в повному
обсязі не можна, виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище, в заяві про
уточнення позовних вимог від 24.05.12 (т. 8,
а.с. 67-68), позивач просив суд стягнути з
відповідача 25 % річних за невиплату
йому вартості належної йому частки в
майні товариства на підставі п. 12.14
Статуту ТОВ "Львівська гарнізонна
база", а також 3 % річних та інфляційні
втрати за період з 05.07.06 по 24.05.12 на
підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п. 12.14 Статуту ТОВ
"Львівська гарнізонна база", в редакції
від 22.10.04, розрахунки з учасником, який
вийшов з товариства, повинні бути
проведені не пізніше 12 місяців з дня
подання заяви про вихід, але не раніше
затвердження звіту за рік, в якому
подана заява. У разі порушення строків
розрахунку, учасник вправі вимагати
стягнення з товариства вартості частки
з урахуванням інфляції та 25 % річних.

Приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Невиплата відповідачем позивачу
вартості частини майна товариства,
пропорційної частці позивача у
статутному фонді товариства при його
виході з товариства, у строки,
визначені ст. 54 Закону України "Про
господарські товариства", зумовлює для
ТОВ "Львівська гарнізонна база"
наслідки, передбачені за прострочення
грошового зобов'язання, встановлені ст.
625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
12.12.11 у справі № 14/214(10).

При цьому, відмовляючи в задоволенні
вимог про стягнення 3 % річних, суд
апеляційної інстанції правильно
зазначив про те, що п. 12.14 Статуту ТОВ
"Львівська гарнізонна база"
передбачено інший розмір нарахування
процентів за несвоєчасну виплату
вартості частки майна, тому подвійне
нарахування позивачем процентів
суперечить положенням ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, постанову суду
апеляційної інстанції в частині
відмови в задоволенні вимог про
стягнення з відповідача 25 % річних за
невиплату позивачу вартості належної
йому частки в майні товариства на
підставі п. 12.14 Статуту ТОВ "Львівська
гарнізонна база" та інфляційних втрат
на підставі ст. 625 ЦК України, слід
вважати необґрунтованою та такою, що
винесена з порушенням вимог ст. 43 ГПК
України щодо всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції, встановивши, що у
товариства виник обов'язок сплатити на
користь позивача вартість частини
майна товариства, пропорційну його
частці у статутному фонді товариства,
дійшов обґрунтованого висновку про
порушення товариством грошового
зобов'язання та правильно застосував
положення ч. 2 ст. 625 ЦК України до
спірних правовідносин.

Проте, судом першої інстанції було
неправильно встановлено дійсну
вартість частки позивача в майні
товариства, тому відповідно і
неправильно було здійснено розрахунок
25 % річних за невиплату позивачу
вартості належної йому частки в майні
товариства на підставі п. 12.14 Статуту
ТОВ "Львівська гарнізонна база" та
інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК
України.

Подвійне стягнення судом першої
інстанції 3 % річних та 25 % річних за
невиплату позивачу вартості належної
йому частки в майні товариства
суперечить положенням ст. 625 ЦК України.

Оскільки передбачені ст. 1117 ГПК України
межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази, постановлене у
справі рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню в повному обсязі, а
постанова суду апеляційної інстанції -
в частині відмови в задоволенні вимог
про стягнення з відповідача на користь
позивача 25 % річних за невиплату
позивачу вартості належної йому частки
в майні товариства на підставі п. 12.14
Статуту ТОВ "Львівська гарнізонна база"
та інфляційних втрат на підставі ст. 625
ЦК України, а також в частині розподілу
судових витрат, з передачею справи в
означеній частині вимог на новий
розгляд до господарського суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду першої інстанції
необхідно врахувати викладене, надати
належну правову оцінку п. 12.14 Статуту
ТОВ "Львівська гарнізонна база",
всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті,
і в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове
рішення.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

2. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
21 серпня 2014 року та рішення
Шевченківського районного суду міста
Львова від 06 червня 2012 року у справі №
2-11/11(2/1328/11/12) в частині вимог ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Львівська
гарнізонна база" про стягнення 25 %
річних та інфляційних втрат, а також в
частині розподілу судових витрат
скасувати.

3. Справу № 2-11/11(2/1328/11/12) в означеній
частині вимог передати на новий
розгляд до Господарського суду
Львівської області.

4. В решті постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 21
серпня 2014 року у справі № 2-11/11(2/1328/11/12)
залишити без змін.

Головуючий суддя:
Н.Г. Дунаєвська

Судді:
А.М. Демидова

Н.І. Мележик