м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/16501/14 15.10.14

за позовом Київського національного
університету імені Тараса Шевченка до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Володар - Роз"
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Державна фінансова
інспекція України простягнення 104 495,57
грн. суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача Литвиненко Т.М. -
представник за довіреністю № 01/17-26 від
13.01.14;від відповідачаСолодкий Р.В. -
представник за довіреністю від 22.09.14
;від третьої особиШаргородська О.І. -
представник за довіреністю № 25/9/14-Д від
18.09.14; Коваленко О.М. - представник за
довіреністю № 25/9/11-Д від 05.09.14

В судовому засіданні 15.10.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Володар - Роз" про стягнення 104 495,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 18.04.2012 між сторонами було
укладено договір про надання послуг з
видалення твердих відходів, на
підставі якого відповідачем було
надано позивачу акт приймання
виконаних робіт від 14.05.2012 за квітень 2012
р. на суму 171699,73 грн., який був оплачений
позивачем в повному обсязі. За
результатами проведеної ревізії у 2014
році Державною фінансовою інспекцією
України було встановлено факт
завищення обсягу та вартості послуг, що
були надані відповідачем за актом №
059/54 від 14.05.2012. За доводами позивача,
відповідач у період з 18.04.2012 по 30.04.2012
надав послуги на загальну суму 67204,16
грн., таким чином позивачу було завдано
збитки у вигляді зайво оплачених
коштів на суму 104495,57 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 11.08.2014 порушено провадження у
справі № 910/16501/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 24.09.2014.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК
України, суд залучив до участі у справі
в якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державну фінансову
інспекцію України.

22.09.2014 до канцелярії господарського
суду м. Києва надійшли документи
третьої особи на виконання вимог
ухвали суду, що були долучені до
матеріалів справи та клопотання про
відкладення розгляду справи. Крім того,
третя особа надала письмові пояснення
по суті спору, відповідно до яких
просить суд позовні вимоги
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

24.09.2014 до канцелярії господарського
суду м. Києва надійшло клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи у зв'язку з перебуванням
уповноваженого представника у
відрядженні.

У судове засідання, призначене на
24.09.2014, з'явився представник
відповідача, який на виконання вимог
ухвали суду надав документи, що були
долучені судом до матеріалів справи.
Крім того, відповідач надав письмові
заперечення на позов, в яких зазначає,
що послуги були надані ним позивачу у
повній відповідності до укладеного між
сторонами договору, що підтверджується
підписаним представниками сторін
актом виконаних робіт. Акт виконаних
робіт підтверджує та містить відомості
про господарську операцію, підтверджує
її здійснення, а отже є тим первинним
документом, створення якого
вимагається діючим законодавством
України.

Представник відповідача проти
відкладення розгляду справи не
заперечував та подав письмове
клопотання про продовження строку
розгляду спору у справі № 910/16501/14.

Ухвалою суду від 24.09.14 будо задоволено
клопотання відповідача про
продовження строку вирішення строку та
клопотання позивача про відкладення
судового засідання, розгляд справи
відкладено на 15.10.14.

В судове засідання 15.10.14 представники
учасників судового процесу з'явились,
надали пояснення по суті спору,
представники позивача та третьої особи
позов підтримали, представник
відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

18 квітня 2012 року між Київським
національним університетом імені
Тараса Шевченка (далі - позивач,
замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Володар-Роз»
(далі - відповідач, виконавець) було
укладено Договір № 059/54 про закупівлю
послуг за державні кошти (надалі -
договір), згідно умов якого виконавець
зобов'язується у 2012 році надати
замовникові послуги з видалення
твердих відходів, а замовник - прийняти
і оплатити їх. Склад, обсяг, графік
надання послуг, дислокація контейнерів
та вартість послуг зазначені в довідці
дислокації та довідці-дислокації з
видалення великогабаритних відходів,
що є невід'ємними частинами цього
договору.

Згідно з п. 3.1 Договору його ціна
становить 1 085 589,08 грн.

Розділом 4 договору сторони погодили
наступний порядок здійснення оплати:
розрахунок здійснюється в
національній валюті на підставі актів
здачі-приймання наданих послуг з
можливістю відтермінування платежу до
60 банківських днів з дати підписання
сторонами акту здачі-приймання наданих
послуг за умови наявності відповідних
бюджетних асигнувань та в їх межах.

Оплата наданих послуг може
здійснюватись поетапно на підставі
актів здачі-приймання наданих послуг
за фактом надання частини від
загального обсягу послуг (п. 4.2
договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що
термін надання послуг за цим договором
з дати підписання договору до 31.12.12.

Відповідно до п.п. 5.7, 5.8 договору
здача-приймання наданих послуг
здійснюється сторонами за актом
здачі-приймання наданих послуг
протягом 3-х днів з моменту
повідомлення замовника про 100%
готовність їх до приймання. Акт
здачі-приймання наданих послуг
підписується повноважними
представниками сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на Акт від 14.04.14 № 03.21/60
ревізії фінансово-господарської
діяльності Київського національного
університету імені Тараса Шевченка за
2011-2013 роки та завершений місяць 2014 року,
що була проведена Державною фінансовою
інспекцією України. Вказаним актом
ревізії встановлено, що в акті
виконаних робіт № 4-059/54 б/д, що
підписаний з боку позивача першим
проректором Закусило O.K., а з боку
відповідача - старшим менеджером Турло
О.Ю., зазначено про вивіз у квітні 2012
року ТПВ обсягом 3 175,7 куб, м (2 887
контейнерів) та ВГВ - 375 куб. м загалом на
суму 171 699773 грн (з ПДВ) (враховуючи
встановлену вартість за 1 куб. м. ТПВ на
суму 141 699,73 грн та ВГВ - на З0 000,0 грн)
згідно з укладеним договором від 18.04.2012
№ 059/54. Проте відповідно до 5.1 договору
від 18.04.2012 № 059/54 термін надання послуг
за цим договором - з дати підписання
(18.04.2012) до 31.12.2012.

Згідно з пунктами 1.3, 6.3.2 та 6.3.3
вказаного договору та додатку № 1
«Довідка - дислокація по вивозу ТПВ» до
нього обсяг вивезення ТПВ з 18.04.2012 по
30.04.2012 становить 833,8 куб. м на суму 37 204,16
грн (з ПДВ). Враховуючи наведене, до акту
виконаних робіт № 4-059/54 б/д зайво
включено послуги з вивезення ТПВ за
квітень 2012 року обсягом 2 341,9 куб.м на
суму 104 495,57 гривень.

Таким чином, при відсутності
договірних відносин між Університетом
та Відповідачем з 01.04.2012 по 17.04.2012
Університетом у травні 2012 року
незаконно проведено оплату за послуги
з видалення твердих відходів ТОВ
«Фірма «Володар-Роз» загалом на суму 104
495,57 грн, чим завдано збитки на вказану
суму.

В акті ревізії вказано, що зазначену
оплату проведено з порушенням ст. 631
Цивільного кодексу України та п. 13
Порядку надання послуг з вивезення
побутових відходів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.12.2008 № 1070, якими передбачено, що
плата за надані послуги нараховується
щомісяця відповідно до умов договору і
тарифів.

Спір у справі виник у зв'язку із
завищенням в акті № 4-059/54 від 14.05.12 до
договору № 059/54 обсягу та вартості
виконаних у квітні 2012 року робіт, у
зв'язку з чим позивачу було завдано
збитків у вигляді зайво сплачених
коштів на суму 104 495,57 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Частиною 2 статті 11 ЦК України
визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором про
надання послуг.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та порядку,
що встановлені договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, крім випадку коли
право такої відмови встановлено
договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано позивачем, Акт № 4-059/54
виконаних робіт від 14.05.14 підписано та
скріплено печатками як позивача, так і
відповідача, без зауважень, у вказаному
акті сторони погодили, що протягом
квітня 2012 року було вивезено
накопичених замовником твердих
побутових відходів в обсязі 3175,7 куб.м.
та великогабаритних відходів 375 куб.м.
на загальну суму 171 699,73 грн. Крім того,
в акті зазначено, що замовник претензій
по об'єму, якості та строкам виконання
робіт (надання послуг) не має.

Доказів того, що позивач у встановлені
строки виявив та заявив відповідачу
про невідповідність обсягу та вартості
наданих послуг, що зазначені в Акті №
4-059/54 виконаних робіт від 14.05.14,
фактичному обсягу наданих послуг або
відмовився від підписання акту та
надав письмові обґрунтування такої
відмови, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується відповідачем, позивач
21.05.12 відповідно до умов договору № 059/54
від 18.04.12 здійснив оплату за надані
відповідачем послуги за актом № 4-059/54
від 14.05.12.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до статті 632 ЦК України ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Як вбачається з умов Договору, сторони
вільно на власний розсуд визначили
обсяг та вартість послуг, що мають бути
надані відповідачем позивачу, у зв'язку
з чим, відповідно до вимог чинного
законодавства ці умови є обов'язковими
для сторін, а тому вони були ними
виконані.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. При
цьому в силу частини другої цієї статті
зазначені положення застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

У постанові Верховного Суду України
від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012 викладено
правову позицію, згідно з якою аналіз
ст. 1212 ЦК України дає підстави для
висновку, що цей вид позадоговірних
зобов'язань породжують такі юридичні
факти: 1) набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи; 2)
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали.

Судом встановлено, що кошти, які
позивач просить стягнути з
відповідача, отримані останнім від
позивача як оплата наданих за
договором послуг, а отже, за наявності
правової підстави, що унеможливлює їх
повернення як безпідставно отриманих
відповідно до ст.1212 ЦК України.

Аналогічної позиції дотримується
Верховний Суд України в Постанові
Верховного Суду України від 22.01.2013р. у
справі №5006/18/13/2012 та Вищий
господарський суд України в Постановах
Вищого господарського суду України від
16.10.13р. у справі №909/259/13-г, від 13.02.13р. у
справі №5028/3/26/2012, від 17.04.13р. у справі
№5005/3943/2011.

Судом також не беруться до уваги
твердження позивача про те, що
підставою для повернення коштів є ті
обставини, що Державною фінансовою
інспекцією України під час проведення
ревізії фінансово-господарської
діяльності позивача встановлено
безпідставне включення до акту № 4-059/54
від 14.05.12 послуг з вивезення ТПВ за
квітень 2012 року обсягом 2341,9 куб.м. на
суму 104 495,57 грн. , оскільки, виявлені
контролюючим органом порушення не
впливають на умови укладеного між
сторонами договору і не можуть їх
змінювати. В той же час, виявлення
вказаних порушень може бути підставою
для притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку, про що, також,
зазначив Вищий господарський суд
України в Постанові Вищого
господарського суду України від 10.07.13р.
у справі №910/2210/13.

Наведена правова позиція відображена й
у постанові Верховного Суду України
від 22.01.2013 № 3-69гс 12, яка згідно з
приписами статті 111-28 ГПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

З аналізу вказаного акта ревізії
вбачається, що саме недоліки в
організації роботи позивача та його
службових осіб призвели до відсутності
контролю за обсягами наданих послуг з
боку позивача, в той же час позивачем не
вказано, які норми права порушені
відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов'язок доказування слід розуміти як
закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права.

Таким чином, позивач не довів належними
та допустимими доказами, факт
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів з боку відповідача.
Доводи та заперечення відповідача не
спростовані позивачем та третьою
особою в належний спосіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні та
в позові належить відмовити за
необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя

Л.Г. Пукшин