ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа № 908/2337/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя
Івакіна В.О., суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Пакіна О.М. за дорученням
від 22.09.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
позивача (вх. № 2656 З/1-32) на рішення
господарського суду Запорізької
області від 05 серпня 2014 року у справі

за позовом Приватного підприємства
«Агрофірма «Семенівна», с.Семенівка,
Мелітопольський район, Запорізька
область

до Приватного підприємства
«Молокозавод - ОЛКОМ», м. Мелітополь,
Запорізька область

про визнання недійсним Договору
зворотної фінансової допомоги № 5 від
06.03.2013 року

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Агрофірма
«Семенівна» звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовом про визнання
недійсним Договору зворотної
фінансової допомоги № 5 від 06.03.2013 року,
укладений між Приватним підприємством
«Агрофірма «Семенівна» та Приватним
підприємством «Молокозавод - ОЛКОМ».

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 05 серпня 2014
року (суддя Смірнов О.Г.) в позові
відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
Запорізької області від 05 серпня 2014
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.
Вказує на те, що при прийнятті рішення
не враховано те, що відповідач не
включений до реєстру фінансових
установ, не набув статусу фінансової
установи та не має повноважень на
надання фінансових послуг.

Керуючись ст.1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» від 12.08.2014 року та
Розпорядженням голови Вищого
господарського суду України №28-р від
02.09.2014 року розгляд господарських
справ, які підлягають перегляду в
апеляційному порядку Донецьким
апеляційним господарським судом
здійснюється Харківським апеляційним
господарським судом.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу вказує на те, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, прийнятим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права. Вказує на те, що аналіз норм
чинного законодавства дозволяє
зробити висновок, що юридична особа -
позикодавець, яка не є фінансовою
установою, має право надавати тільки
безпроцентну позику. Оскільки Договір
зворотної фінансової допомоги № 5 від
06.03.2013 року за своїм змістом є
безпроцентним, відсутні підстави
визнання його недійсним. За таких
обставин просить апеляційну скаргу
позивача залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Запорізької області від 05 серпня 2014
року залишити без змін (а.с.70,71).

Позивач свого представника в судове
засідання не направив, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
зворотнє повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
р. за №75.

Приймаючи до уваги належне
повідомлення позивача про час та місце
проведення судового засідання, колегія
суддів вважає можливим розглянути
апеляційну скаргу у справі відповідно
до ст.75 ГПК України без участі
представника позивача за наявними в
матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали
справи, перевіривши повноту
встановлених судом першої інстанції
обставин та докази на їх підтвердження,
юридичну оцінку, правильність
застосування господарським судом
Запорізької області норм
матеріального та процесуального права
та доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених ст. 101 ГПК України,
заслухавши пояснення представника
відповідача, колегія суддів встановила
наступне.

Як встановлено господарським судом та
вбачається з матеріалів справи, 07.03.2013
року між ПП "Агрофірма "Семенівка" та ПП
"Молокозавод - ОЛКОМ" укладений Договір
зворотної фінансової допомоги №5 (а.с.7)

Відповідно до п. 1.1. Договору Сторона 1
надає Стороні 2 зворотну фінансову
допомогу в розмірі, встановленому
пунктом 2.1. чинного Договору, а Сторона-2
зобов'язується повернути отриману
фінансову допомогу в повному розмірі
та в строк, встановлений пунктом 5.1.
чинного Договору.

Згідно п. 2.1. Договору, розмір
фінансової допомоги згідно Договору
становить 230000,00 грн. (двісті тридцять
тисяч гривень 00 коп.).

У п. 2.2. Договору зазначено, що фінансова
допомога згідно даного Договору є
зворотною та безвідсотковою. Відсотки
за даним Договором не нараховуються та
не сплачуються.

Відповідно до п. 3.1. Договору Сторона 1
перераховує суму фінансової допомоги у
розмірі, зазначеному в пункті 2.1. даного
договору, у безготівковому порядку на
розрахунковий рахунок Сторони 2 не
пізніше 07 березня 2013 року.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що
договір вступає в законну силу з
моменту його підписання та діє до
повного виконання Стороною 2 своїх
зобов'язань згідно чинного Договору.

У п. 5.1. Договору зазначено, що дата
повернення фінансової допомоги - 31
грудня 2013 року.

Відповідно до п. 5.2 - 5.7. Договору,
Сторона 2 зобов'язується повернути всю
суму фінансової допомоги (або
неповернуту її частину у разі
дострокового повернення частини суми
фінансової допомоги) не пізніше строку,
встановленого пунктом 5.1. даного
Договору. Фінансова допомога підлягає
поверненню шляхом перерахування суми
фінансової допомоги на розрахунковий
рахунок Сторони 1. Фінансова допомога,
надана згідно даного договору, може
бути повернута Стороною 2 достроково.
Строк повернення фінансової допомоги,
встановлений пунктом 5.1. чинного
договору, може бути продовжений за
згодою сторін, яка оформлюється
додатковою угодою до договору.

З платіжного доручення № 878 від 07.03.2013
року вбачається, що на виконання умов
вказаного Договору ПП "Молокозавод -
ОЛКОМ" перерахував на розрахунковий
рахунок ПП "Агрофірма "Семенівка"
обумовлену договором суму фінансової
допомоги у розмірі 230000,00 грн. (а. с. 8).

ПП "Агрофірма "Семенівка" звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовом про визнання
Договору №6 від 07.03.2013 року недійсним,
посилаючись на ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215,
ст. 227 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог ПП
"Агрофірма "Семенівка" зазначає, що
спірний договір має бути визнаний
недійсним, оскільки відповідач не
включений до реєстру фінансових
установ, не набув відповідно до
законодавства України статусу
фінансової установи та не має
повноважень на надання фінансових
послуг, в зв'язку з чим укладення
відповідачем договору зворотної
фінансової допомоги є порушенням в
частині господарської компетенції
(спеціальна правосуб'єктність) щодо
укладання позастатутних угод, а саме
угод про надання фінансових послуг, без
відповідного дозволу (а.с.5,6).

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно стаття 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину, зокрема, не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно абзацу 4 п. 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що в обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на те, що
надання фінансової допомоги за
договором № 5 від 06.03.2013 року є наданням
відповідачем фінансової послуги в
розумінні п. 5 ст. 1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринку фінансових послуг»,
яка в свою чергу як вид господарської
діяльності підлягає ліцензуванню та
потребує наявності у відповідача
ліцензії. При цьому, в якості підстави
для визнання вказаного договору
недійсним позивач з посиланням на ст. 227
ЦК України вказує відсутність у
відповідача ліцензії на надання
фінансових послуг при укладенні
оспорюваного договору, а також
відсутність у відповідача статусу
фінансової установи, яка має право
надавати фінансові послуги.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції , що між
сторонами виникли зобов'язальні
відносини на підставі укладеного
договору позики та відповідач не є
фінансовою установою та учасником
ринків фінансових послуг з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансова послуга - операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Статтею 4 Закону України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" встановлено, що
фінансовими вважаються такі послуги,
зокрема надання коштів у позику, в тому
числі і на умовах фінансового кредиту.

Фінансові послуги надаються
фінансовими установами, а також, якщо
це прямо передбачено законом,
фізичними особами - підприємцями. (ст. 5
Закону України "Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг").

Фінансова установа - юридична особа,
яка відповідно до закону надає одну чи
декілька фінансових послуг, а також
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг, у випадках,
прямо визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку. До фінансових установ
належать банки, кредитні спілки,
ломбарди, лізингові компанії, довірчі
товариства, страхові компанії,
установи накопичувального пенсійного
забезпечення, інвестиційні фонди і
компанії та інші юридичні особи,
виключним видом діяльності яких є
надання фінансових послуг, а у
випадках, прямо визначених законом, -
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг.

Аналіз зазначених правових норм
свідчить та матеріали справи свідчать
про те, що відповідач не є фінансовою
установою в розумінні Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг".

З п. 1 Розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України № 5555 від 31.03.2006 року "Про
можливість надання юридичними
особами-суб'єктами господарювання, які
за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, фінансових
послуг з надання коштів у позику та
надання поручительств" вбачається, що
юридична особа, що не є за своїм
правовим статусом фінансовою
установою, не може надавати кошти в
позику на умовах фінансового кредиту
(тобто під процент), але має право
надавати фінансові послуги з надання
коштів у позику відповідно до вимог
цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги, що спірний договір
за своєю правовою природою є позикою,
яка не передбачає проценти або іншу
винагороду за користування предметом
позики, то його укладення не потребує
наявності у позикодавця статусу
фінансової установи.

Договір позики є підставою для
виникнення правовідносин, учасниками
яких є будь-які фізичні або юридичні
особи, оскільки Цивільний кодекс
України не містить жодного виключення
як щодо суб'єктного складу, так і щодо
права на одержання від позичальника
процентів від суми позики, розмір яких
і порядок їх одержання встановлюється
договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу
України).

Таким чином, Закон України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
є спеціальним нормативним актом, який
регулює відносини спеціальних
суб'єктів - учасників ринку фінансових
послуг, і не поширюється на всіх інших
юридичних і фізичних осіб - суб'єктів
договору позики, правовідносини яких
регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048
Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що господарський суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що операція з надання безпроцентної
позики, до якої відноситься спірний
Договір, не є фінансовою послугою і
може надаватися не фінансовою
установою.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Колегія суддів вважає, що позивач не
довів суду наявність обставин, з якими
закон пов'язує визнання договору
недійсними, а саме, що спірний договір
укладений з порушенням господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності) та потребує
отримання відповідачем відповідного
дозволу (ліцензії), а також не довів
факт порушення оспорюваним правочином
його прав та/або охоронюваних законом
інтересів. Зокрема позовна заява не
містить обґрунтування щодо порушення
оспорюваним правочином прав та/або
інтересів позивача, в т.ч. відсутні
докази, наявності таких порушень.

При цьому, відповідач надав суду
докази того, що договір зворотної
фінансової допомоги укладений у
відповідності з вимогами
законодавства, а його умови з боку
відповідача виконані в повному обсязі
та у встановлені строки, а саме
обов'язок з надання зворотної
фінансової допомоги позивачу.

3 урахуванням викладеного суд дійшов
висновку про відсутність необхідних
умов для визнання договору недійсним, а
саме порушення права, інтересу
позивача та порушення норми закону.

Таким чином, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення в рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що місцевий
господарський суд розглянув всебічно,
повно та об'єктивно в судовому процесі
всі обставини справи в їх сукупності,
належним чином проаналізував
правовідносини, що виникли між
сторонами, та вірно застосував норми
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
прийняте господарським судом рішення
відповідає ст.ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, апеляційна
скарга позивача задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду Запорізької області від 05 серпня
2014 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 05 серпня 2014
року у справі № 908/2337/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили

Повна постанова складена 20.10.2014
року.

Головуючий суддя
Шепітько І.І.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Медуниця О.Є.