ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.14р. Справа № 904/5523/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Дослідне Дніпропетровської
області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 124 806,84 грн.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 1269
від 20.06.2013р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємуць ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення 124 806,84 грн., з яких:
114 964,03 грн. завдані збитки, 8 104,18 грн. -
пеня, 1 7 38,63 грн. -3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем договору
зберігання № 1 від 24.07.2014р., в результаті
чого у позивача виникли збитки.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 24.07.2014р.
порушено провадження у справі та
призначено судове засідання на 01.09.2014р.

01.09.2014р. оголошено перерву до 22.09.14р.

У зв'язку з перебуванням судді Мілєвої
І.В. у відпустці було призначено
повторний автоматичний розподіл
справи. Справу передано на розгляд
судді Загинайко Т.В.

Ухвалою суду від 23.09.2014р. справу
прийнято до свого провадження суддею
Загинайко Т.В., розгляд справи
призначено на 28.10.2014р.

У зв'язку з поверненням судді Мілєвої
І.В. з відпустки, на підставі доповідної
записки судді Загинайко Т.В. від 24.09.2014р.
справу № 904/5523/14 передано на розгляд
судді Мілєвій І. В.

Ухвалою суду від 25.09.2014р. справу
прийнято до свого провадження суддею
Мілєвою І. В., розгляд справи призначено
на 06.10.2014р.

06.09.2014р. розгляд справи відкладено на
27.10.2014р.

У судове засідання з'явилися
представники сторін.

27.10.2014р. відповідач подав до суду відзив
на позовну заяву, просив в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.
Вважає, що позивач має довести факт
порушення боржником зобов'язання,
розмір збитків та причинний зв'язок.
Зазначає, що вимога позивача щодо
стягнення пені та 3% річних є
неприпустимою, оскільки договором такі
санкції не передбачені, а посилання на
ст.625 ЦК України є протиправним,
оскільки відповідач надавав позивачу
послуги, а не був зобов'язаний сплатити
грошові кошти.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2012р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(поклажодавцем) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (зберігачем)
було укладено договір зберігання № 1
(далі - договір).

В порядку та на умовах, визначених цим
договором, поклажодавець передає, а
зберігач приймає на зберігання в свої
складські приміщення, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_2 протягом строку
цього договору товар (надалі
іменується "майно"), загальною вартістю
337 560,75 грн. у кількості згідно з
переліком (додаток № 1, 2 до договору),
про що складається акт
приймання-передачі товару (п.1.1.
договору).

Зберігання майна за цим договором
сплачується в сумі 800 грн. в місяць
шляхом внесення в касу підприємця
готівки (п.1.2. договору).

Зберігач зобов'язаний вжити усіх
необхідних заходів для забезпечення
схоронності майна протягом строку
зберігання (п.2.1.1. договору).

Зберігач зобов'язаний нести
відповідальність за втрату (нестачу)
або пошкодження майна поклажодавця,
переданого на зберігання зберігачеві,
у відповідності із цим договором та
чинним законодавством України з
моменту одержання майна від
поклажодавця до моменту його
повернення (п.2.1.3. договору).

Зберігач зобов'язаний повернути майно
поклажодавцевіза першою вимогою
останнього (п.2.1.4. договору).

Зберігач несе відповідальність за
збереження і цілісність майна з
моменту передання майна на зберігання
і до моменту його повернення
поклажодавцеві. У випадку втрати
(нестачі) або пошкодження майна, яке
передане на зберігання, або його
частини, зберігач повинен відшкодувати
поклажодавцеві всі пов'язані з цим
збитки (п.4.2. договору).

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками сторін (п.6.1. договору).

Строк цього договору починає свій
перебіг у момент, визначений у п. 6.1.
договору та закінчується у той момент,
коли поклажодавець забажає забрати
майно з території зберігання та
повідомить про це зберігача за 1 добу до
повернення майна (п.6.2. договору).

Закінчення строку цього договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії цього договору (п.6.3. договору).

Передача майна підтверджується актами
приймання-передачі товару (майна )№ 1
від 31.12.2012р. на суму 211 279,19 грн. та № 2 від
31.12.2012р. на суму 126 281,56грн.(а.с. 29-36).

Згідно з повідомленням про початок
досудового розслідування (а.с.49) 20.06.2014р.
розпочато досудове розслідування у
кримінальному провадженні № 0001688
за заявою ОСОБА_3 про те, що в період
часу з 29.03.2013р. по 30.03.2013р. невстановлена
особа знаходячись у складському
приміщенні, яке належить ФОП ОСОБА_2,
розташованому за адресою: АДРЕСА_2,
таємно вкрала майно, що належить ФОП
ОСОБА_1 Попередня правова кваліфікація
кримінального правопорушення: ч.1.ст.185
КК УКраїни.

30.03.2013р. комісією в складі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 складено акт
інвентаризації товару станом на
30.03.2013р. за договором зберігання № 1 від
31.12.2012р., встановлено, що на складі за
адресою: АДРЕСА_2 знаходиться на
зберіганні товар на загальну суму 198
017,29 грн. (а.с.37-39)

Комісія в складі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5
склали два акти про виявлення нестачі
товару, який знаходився на зберіганні
за договором зберігання № 1 від 31.12.2012р.,
на суму 91 338,85 грн. та 23 625,18 грн.
відповідно (а.с.40-42,43).

Відповідно до умов договору та актів
приймання передачі № 1,2 зберігачу було
передано на зберігання товар на
загальну суму 337 560,75 грн. Позивач
зазначає, що товар на суму 198 017,29 грн.
йому було повернуто, однак товар,
вказаний в актах про нестачу, позивачу
не повернули. Він звертався до
відповідача з вимогою відшкодувати
завдані збитки на загальну суму 114 964,03
грн. (лист вих. № 02/13 від 19.06.2013р. (а.с.44),
претензія вих. № 2506/14 від 25.06.2014р (а.с.59),
але ні на лист, ні на претензію не
отримав. У зв'язку з чим він просить
стягнути з відповідача збитки у
розмірі 114 964,03 грн., що і є причиною
спору.

За договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності (ч.1 cт.936
Цивільного кодексу України).

Зберігач зобов'язаний зберігати річ
протягом строку, встановленого у
договорі зберігання (ст. 938 Цивільного
кодексу України).

Зберігач зобов'язаний вживати усіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі (ч.1 cт.942 Цивільного
кодексу України).

Зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості (ч.1 cт.949 Цивільного
кодексу України).

За втрату (нестачу) або пошкодження
речі, прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.
Професійний зберігач відповідає за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
якщо не доведе, що це сталося внаслідок
непереборної сили, або через такі
властивості речі, про які зберігач,
приймаючи її на зберігання, не знав і не
міг знати, або внаслідок умислу чи
грубої необережності поклажодавця (ч.1,2
cт.950 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 951 Цивільного
кодексу України збитки, завдані
поклажодавцеві втратою (нестачею) або
пошкодженням речі, відшкодовуються
зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі
- у розмірі її вартості.

Учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною (ст. 224
Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Позивач просить стягнути з відповідача
збитки у розмірі 114 964,03 грн.

Доказів оплати завданих збитків в
розмірі 114 964,03 грн. відповідач не надав,
доводи позивача, наведені в
обґрунтування позову, не спростував.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача збитків в розмірі 114
964,03 грн. є правомірними і підлягають
задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача пеню у розмірі 8 104,18 грн.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі, правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним (ст.547 Цивільного кодексу
України).

Договором, укладеним між позивачем та
відповідачем по справі, не передбачено
забезпечення виконання зобов'язання
неустойкою (пенею).

Враховуючи наведене вимоги щодо
стягнення пені задоволенню не
підлягають

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 3 % річних від суми
завданих збитків, у розмірі 1 738,63 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.5.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» обов'язок
боржника сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках
відшкодування збитків та шкоди,
оскільки відповідні дії вчиняються
сторонами не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань, а з інших
підстав.

З огляду на викладене позовні вимоги
щодо стягнення 3% річних задоволенню не
підлягають.

Згідно з абз. 4 п.4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р. «Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України» правило статті 49 ГПК України
щодо розподілу сум судового збору у
справах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог застосовується також і
у випадках, коли судовий збір сплачено
за мінімальною (визначеною Законом)
ставкою.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу витрати по
сплаті судового збору покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог: на
позивача - 196,95 грн. (7,89 %) та на
відповідача - 2 299,19 грн. (92,11%).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Фізичної
осиби-підприємця ОСОБА_1 (52071, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) збитки
у розмірі 114 964,03 грн., про що видати
наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Фізичної
осиби-підприємця ОСОБА_1 (52071, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати
по сплаті судового збору у розмірі 2299,19
грн., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня
його оголошення, а у разі якщо в
судовому засідання було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
-з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.10.2014

Суддя І.В. Мілєва