ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
справа №
911/3659/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства
«Ferrotec-Konstruktions AG», Швейцарська
Конфедерація, м. Зустен

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.С.К. виробництво»,
Київська обл., смт.
Дослідницьке

про стягнення 149 944,72 євро

за участю представників:

від позивача: Дикунський І.В.
(довіреність б/н від 15.07.2014)

Сикалюк Д.Л. (довіреність
б/н від 15.07.2014)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.08.2014 Акціонерне товариство
«Ferrotec-Konstruktions AG» (далі-АТ «Ferrotec-Konstruktions
AG»/позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.С.К. виробництво»
(далі-ТОВ «І.С.К.
виробництво»/відповідач) про стягнення
149 944,72 євро, що за курсом НБУ станом на
20.08.2014 становить 2 647 738,58 грн., з яких: 100
000,00 євро заборгованості по сплаті
кредиту за договором позики №17/02-07 від
15.02.2007, 45 500,00 євро заборгованості по
сплаті процентів за користування
кредитом та 4 444,72 євро пені, нарахованої
за порушення грошових зобов'язань за
означеним договором.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.08.2014 порушено провадження
у справі №911/3659/14 та призначено справу
до розгляду на 09.09.2014.

09.09.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду даної справи. Зазначене
клопотання судом задоволено.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 09.09.2014, 23.09.2014 та
07.10.2014 розгляд даної справи відкладався
на 23.09.2014, 07.10.2014 та 21.10.2014 відповідно.

В судові засідання 09.09.2014, 23.09.2014, 07.10.2014
та 21.10.2014 представник відповідача не
прибув, витребувані судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2007 між АТ «Ferrotec-Konstruktions AG»
(далі-позикодавець) та ТОВ «Грантех»,
яке в подальшому було перейменовано на
ТОВ «І.С.К. виробництво»
(далі-позичальник) було укладено
договір позики №17/02-07 (далі-договір),
відповідно до якого позикодавець
зобов'язався надати позичальнику у
власність грошові кошти під проценти в
сумі 100 000,00 євро, а позичальник
зобов'язався повернути позикодавцю
суму позики зі сплатою процентів в
розмірі та порядку передбаченому цим
договором.

Пунктами 5.1, 5.2 та 5.3 договору
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути надану позику
до 31.12.2011.

Позика та нараховані по ній проценти
повертаються у безготівковому порядку
платіжним дорученням шляхом переказу
коштів на розрахунковий рахунок
позикодавця, в строки, узгоджені в
додатку №1 до цього договору.

Позичальник зобов'язується сплачувати
позикодавцю проценти згідно цього
договору у розмірі 6,5% річних.

Додатком №1 до договору сторонами
погоджено графік надання та повернення
позики та відсотків.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за кредитним договором в
частині надання відповідачу 100 000,00 євро
позики виконав у повному обсязі, що
підтверджується наданою суду копією
повідомлення Швейцарського
банківського союзу про дебатування від
23.03.2007, згідно якого 20.03.2007 на підставі
договору відбулось списання 100 000,00 євро
з рахунку позивача на рахунок
відповідача.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку позичальника
претензій та повідомлень про порушення
позивачем умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за
договором в частині своєчасного
повернення отриманої позики та
процентів за користування позикою не
виконав, внаслідок чого за ними
утворилось 145 500,00 євро сукупної
заборгованості.

Наявність 145 500,00 євро заборгованості
відповідача за договором
підтверджується наявною в матеріалах
справи довідкою позивача б/н від 09.09.2014.

Посилаючись на те, що відповідач
остаточні розрахунки за договором не
провів, позивач просить суд стягнути з
першого, зокрема, 145 500,00 євро, з яких: 100
000,00 євро заборгованості по сплаті
кредиту та 45 500,00 євро заборгованості по
сплаті процентів за користування
кредитом протягом березня 2007-грудня 2013
згідно договору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду
ані відзиву на позовну заяву, ані
будь-яких інших доказів та/або
документів, що впливають на вирішення
даного спору по суті, суд у
відповідності до ст. 75 ГПК України,
здійснював розгляд даної справи за
наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1054, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст.
1048, ч. 2 ст. 1050, ст. 627 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Пунктами 5.1, 5.5 та 5.6 договору
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути надану позику
до 31.12.2011.

Нараховані проценти за 3 роки
(починаючи з моменту надходження
грошових коштів) позичальник повинен
сплатити рівними частинами
щоквартально, в строки, узгоджені в
додатку №1 до договору.

По закінченню 3-х років користування
позикою позичальник зобов'язаний
сплачувати нараховані проценти не
пізніше останнього числа місяця
кварталу, за який їх нараховано.

З огляду наведеного, отримання
відповідачем позики за договором
свідчить про погодження останнім з
умовами договору та, відповідно,
породжує у відповідача обов'язок по
поверненню отриманої позики та
процентів за її використання у повному
обсязі у строки, погоджені сторонами за
договором.

Пунктами 1 та 7 статті 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також те, що
станом на день прийняття рішення
відповідач суму наданого кредиту, а
також проценти за користування
кредитом за спірний період не повернув,
суд дійшов висновку, що вимога позивача
про стягнення з відповідача 145 500,00 євро
сукупної заборгованості за договором,
в тому числі:

- 100 000,00 євро заборгованості по сплаті
кредиту;

- 45 500,00 євро заборгованості по сплаті
процентів за користування кредитом з
березня 2007-грудня 2013 підлягає
задоволенню як така, що доведена
позивачем належними та допустимими
доказами та не спростована у
встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, позивач
просить суд стягнути з першого 4 444,72
євро пені, нарахованої з 31.12.2013 по 11.08.2014
на 145 500,00 євро сукупної заборгованості
за договором, з підстав п. 8.1 договору та
ст. 104 Кодексу зобов'язального та
торгового права Швейцарії.

Частинами 1-5 статті 5 Закону України
«Про міжнародне приватне право», який
застосовується до таких питань, що
виникають у сфері приватноправових
відносин з іноземним елементом, як
визначення застосовуваного права,
унормовано, що у випадках, передбачених
законом, учасники (учасник)
правовідносин можуть самостійно
здійснювати вибір права, що підлягає
застосуванню до змісту правових
відносин.

Вибір права згідно з частиною першою
цієї статті має бути явно вираженим або
прямо випливати з дій сторін правочину,
умов правочину чи обставин справи, які
розглядаються в їх сукупності, якщо
інше не передбачено законом.

Вибір права може бути здійснений щодо
правочину в цілому або його окремої
частини.

Вибір права щодо окремих частин
правочину повинен бути явно вираженим.

З огляду наведеного, а також враховуючи
те, що п. 8.1 договору передбачено, що за
невиконання умов договору сторони
несуть відповідальність згідно
чинного законодавства Швейцарії, суд
дійшов висновку про підставність
обґрунтування позивачем вимоги про
стягнення пені положеннями чинного
законодавства Швейцарії.

Статтею 104 Кодексу зобов'язального та
торгового права Швейцарії встановлено,
що у випадку несвоєчасного виконання
боржником свого грошового
зобов'язання, він сплачує пеню у
розмірі 5 процентів річних, навіть у
тому випадку, якщо сторони узгодили у
договорі нижчу ставку для пені.

Водночас, враховуючи строки сплати
процентів, встановлені додатком №1 до
договору, а також п. 5.6 договору (не
пізніше останнього числа місяця
кварталу, за який їх нараховано), суд
дійшов висновку, що право на
нарахування пені за порушення строків
сплати процентів у позивача виникло з
01.01.2014, а не в останній день погодженого
сторонами строку для проведення
розрахунків, як помилково вважає
позивач.

Враховуючи вищевикладене, а також
заявлений позивачем період, суд
здійснював обрахунок пені за наступні
періоди:

з 31.12.2013 по 11.08.2014 на 100 000,00 євро
заборгованості по поверненню позики,

з 01.01.2014 по 11.08.2014 на 45 500,00 євро
заборгованості по сплаті процентів.

Оскільки арифметично вірний розмір
пені, заявленої позивачем до стягнення
та обрахованої судом, з урахуванням
вимог вищезазначених норм Закону та
положень договору, становить 4 468,42 євро,
а суд, приймаючи рішення не може
виходити за межі позовних вимог, тому
вимога позивача про стягнення з
відповідача 4 444,72 євро пені підлягає
задоволенню.

Крім того, разом з позовними вимогами
позивач просив суд стягнути з
відповідача 6 536,50 євро грн. витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката,
що за курсом НБУ станом на 21.10.2014
становить 108 553,00 грн.

В обґрунтування понесених позивачем
витрат суду надано:

- копію договору про надання
адвокатських послуг №13/14, укладеного
01.06.2014 між позивачем та адвокатом
ОСОБА_1

- копію свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю ОСОБА_1 НОМЕР_1
від 08.02.2008;

- копії рахунків №37/14 від 02.07.2014 на суму
945,00 євро, №55/14 від 03.09.2014 на суму 3 134,50
євро, №60/14 від 02.10.2014 на суму 2 457,00 євро,

- акт наданих послуг від 08.07.2014 на суму
945,00 євро,

- довідку ПАТ «ВіЕС Банк» від 17.10.2014
№37/22737 про сплату позивачем 6 536,50 євро
згідно вищезазначених рахунків.

Приписами статей 44, 49 ГПК України
встановлено, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

У відповідності до п. 6.5 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України», розподіл сум інших,
крім судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
час на підготовку матеріалів до
судового слухання, участь адвоката у
судових засіданнях, складність
юридичної кваліфікації правовідносин
у справі, суд дійшов висновку про
часткове задоволення зазначеної
вимоги позивача та стягнення з
відповідача витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати - 1
218,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 49, 59, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 627, 629, 1048, 1049, 1050, 1054
Цивільного кодексу України, ст. 173, 175, 193
Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.С.К. виробництво»
(08654, Київська обл., Васильківський р-н,
смт. Дослідницьке, вул. Зоряна, 1А,
ідентифікаційний код 20057290) на користь
Акціонерного товариства «Ferrotec-Konstruktions
AG», Швейцарська Конфедерація, м. Зустен
(Тройхандбюр Вітшард, 3952, м. Зустен,
община Лойк, Швейцарська Конфедерація)
100 000 (сто тисяч) євро 00 євроцентів, 45 500
(сорок п'ять тисяч п'ятсот) євро 00
євроцентів, 4 444 (чотири тисячі
чотириста сорок чотири) євро 72
євроценти, 52 954 (п'ятдесят дві тисячі
дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 77 коп.
судового збору та 1 218 (одну тисячу
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 24.10.2014

Суддя

В.А. Ярема