ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 жовтня 2014 р. Справа №
903/796/14

Господарський суд Волинської
області, розглянувши матеріали по
справі

за позовом Приватного підприємства
"Айслаг", м. Луцьк

до Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України",
м. Луцьк

про стягнення 2 555 313,58грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Процик В.І., дов. №77 від
18.11.2013р.

від відповідача: Богдан А.Ю., дов. №20 від
21.01.2014р.

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представникам сторін
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учасникам судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 14.10.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

В судовому засіданні 08.10.2014р.
відповідно до ст. 77 ГПК України
оголошено перерву до 14.10.2014р. до 16:30год.
для представлення додаткових доказів
по справі.

Суть спору: Позивач- Приватне
підприємство "Айслаг"-звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача- Дочірнього підприємства
"Волинський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України"-про стягнення 2 555
313,58грн., в т.ч. 1 391 157,11грн.- основного
боргу за відпущений за період з 27
березня 2013р. по 04 серпня 2014р. згідно
договору поставки товар від 10.10.2008р.
№267/48, 44 812,92 грн.-пені за період з
27.02.2014р. по 05.08.2014р. (включно) за
несвоєчасне виконання зобов'язання по
оплаті товару згідно п. 8.1. даного
договору та 1 119 343,55грн.-60% річних за
період з 27.04.2013р. по 05.08.2014р. (включно)
згідно п. 8.3. договору.

В обгрунтування позовних вимог
позивач посилався на неналежне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань по оплаті отриманого
товару згідно договору поставки від
10.10.2008р. №267/48.

Ухвалою суду від 01.09.2014р. порушено
провадження у справі, розгляд спору
призначено на 23.09.2014р. на 11год. 30хв.

22.09.2014р. через відділ документального
забезпечення та контролю - канцелярію
суду від відповідача надійшло до суду
клопотання №1344 від 22.09.2014р.
(вх.№01-29/8941/14) про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з неможливістю
забезпечення явки уповноваженого
представника в судове засідання.

Водночас, повідомлено суд про
невизнання відповідачем даних
позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.09.2014р. розгляд
справи відкладався згідно ст. 77 ГПК
України з метою повного та всебічного
з'ясування всіх обставин по справі,
зважаючи на неявку сторін в судове
засідання, неподання сторонами
витребуваних судом доказів по справі
та необхідність витребування
додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача- оригінали,
долучених до позову доказів; чіткий,
обгрунтований розрахунок суми
основного боргу з зазначенням підстав
нарахувань, проплат; статут;
відповідача- письмові пояснення
(обгрунтовані доводи та заперечення) по
суті позовних вимог; докази проплати;
статут; докази в обгрунтування
клопотання про відкладення розгляду
справи по причині неможливості
прийняти участь в судовому засіданні,
яке було призначене на 23.09.2014р. на
11:30год.; сторін- провести звірку
взаєморозрахунків, скласти та
підписати акт звірки, який представити
в судове засідання 08.10.2014р.

07.10.2014р. через відділ документального
забезпечення та контролю - канцелярію
суду від відповідача надійшли до суду
заперечення на позовну заяву №1424 від
07.10.2014р., в яких він позов заперечив,
посилаючись на те, що договір поставки
№267/48 від 10.10.2008р. є неукладеним,
оскільки сторони не дійшли згоди щодо
всіх істотних умов договору, а саме
строків поставки, ціни, кількості
продукції, її асортименту та якості.

Повідомив, що договір поставки №267/48
від 10.10.2008р. укладений сторонами в
період дії ідентичного договору
поставки №05/148 від 21.12.2005р. з терміном
дії до 31.12.2009р. без його дострокового
розірвання.

Вказав, що фактично правовідносини між
сторонами існували у відповідності із
статтею 11 ЦК України не на підставі
договору, а на підставі інших
правочинів та на підставі інших
юридичних фактів, а саме на підставі
усних правочинів, які знаходили своє
відображення в усних заявках
відповідача та видаткових накладних,
платіжних дорученнях про оплату
поставленої продукції.

Зазначив, що аналіз видаткових
накладних позивача, копії яких додані
до позовної заяви, свідчать про те, що
строк оплати поставлених
нафтопродуктів позивачем в накладних
не встановлений, а тому обов'язок їх
оплати для відповідача не настав, крім
того, видаткові накладні не містять
усіх необхідних реквізитів.

В судовому засіданні 08.10.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 08.10.2014р. та в доповненні до
відзиву на позовну заяву №1427 від
08.10.2014р. (вх.№01-29/9510/14) позов заперечив.

Просив суд витребувати у позивача
оригінали документів, а саме:
замовлення і заявки по спірних
поставках, накладні по всіх спірних
поставках, акти та товарно-транспортні
накладні на виконання п. 4.2. договору,
вказані у накладних довіреності на
отримання ТМЦ, документи, що
підтверджують якість товару та докази
його передання покупцю, належні докази
передачі разом із товаром відповідних
документів на товар.

В судовому засіданні 08.10.2014р.
відповідно до ст. 77 ГПК України
оголошено перерву до 14.10.2014р. до 16:30год.
для представлення додаткових доказів
по справі.

В судовому засіданні 14.10.2014р. та в
додаткових поясненнях №01-03/239 від
14.10.2014р. (вх.№01-29/9716/14) представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі.

Вказав, що договір поставки
нафтопродуктів №267/48 від 10.10.2008р.
містить всі істотні умови договору
поставки, оскільки предметом договору
поставки є нафтопродукти в
асортименті, загальна кількість,
асортимент та ціна яких погоджується
сторонами при формуванні замовлення та
визначаються в накладних, які
виписуються постачальником, і які є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1. договору якість
товару повинна відповідати
технологічним регламентам заводу
виробника, технічним умовам та
стандарту України.

Строк дії договору був визначений
сторонами в п. 7.1. договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р., де сторони зазначили,
що договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31.03.2016р.

Зауважив, що відповідно до п. 4.3.
договору, поставка кожної партії
товару здійснюється на підставі
накладної згідно замовлення покупця.

Після підписання представниками обох
сторін накладної про здачу-приймання
товару замовлення втрачає цінність, а
накладна, що свідчить про погодження
сторонами асортименту, кількості та
ціни кожного найменування, загальної
вартості відповідної партії товару,
стає невід'ємною частиною цього
договору.

Повідомив, що при укладенні договору,
підписанні додаткових угод, відповідач
визнав факт дії договору.

Відповідно до п. 2.6. постанови Пленуму
ВГСУ №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" визначення
договору як неукладеного може мати
місце на стадії укладення договору, а
не за наслідками виконання його
сторонами.

Вказав, що на виконання умов договору
поставки №267/48 від 10.10.2008р., позивач
поставив відповідачу у період з 27.03.2013р.
по 11.06.2014р. нафтопродукти на загальну
суму 7 064 242,11грн., а відповідач прийняв
товар, що стверджується підписами на
накладних та довіреностями на
отримання товару, при цьому не заявивши
жодної претензії ні до кількості, ні до
якості, ні до ціни товару, ні до строків
його поставки, при цьому здійснивши
часткову оплату в розмірі 5 673 085,00грн.,
що свідчить про погодження сторонами
всіх істотних умов такого договору, а
отже, виключає можливість встановлення
факту неукладеності договору.

Долучив до матеріалів справи акт
звірки взаєморозрахунків станом на
31.07.2013р., складений між ПП "Айслаг" та ДП
"Волинський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", згідно якого
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 2 556 495,72грн. Даний
акт звірки підписаний з обох сторін та
скріплений печатками підприємств.

В судовому засіданні 14.10.2014р.
представник відповідача позов
заперечив та просив відкласти розгляд
справи для витребування доказів по
справі.

Позивач проти клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи
заперечив.

Суд, розглянувши клопотання
представника відповідача про
відкладення розгляду справи та
витребування доказів, ухвалив
відхилити останнє у зв'язку з
необґрунтованістю.

Відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Оскільки розгляд справи
відкладався та в судовому засіданні
08.10.2014р. оголошувалась перева до
14.10.2014р., надаючи можливість учасникам
судового процесу реалізувати свої
процесуальні права на представництво
інтересів у суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог
ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
при вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
України»).

Відповідно до Листа Верховного
Суду України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Враховуючи викладене, з
урахуванням дотримання розумного
строку розгляду справи, суд не вбачає
правових підстав для відкладення
розгляду справи.

Господарський суд, заслухавши
пояснення представників сторін,
визнавши зібрані докази достатніми для
розгляду спору за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, -

встановив:

10 жовтня 2008р. між Дочірнім
підприємством "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" в особі
директора Павліва Ігора
Володимировича (покупець) та Приватним
підприємством "Айслаг", в особі
директора Бакай Миколи Аркадійовича
(постачальник) був укладений договір
поставки №267/48, згідно якого
постачальник зобов'язується поставити
та передати або передати зі свого
складу покупцю у власність
нафтопродукти (надалі товар), в
асортименті, кількості, за ціною, що
зазначені в накладних, які
підписуються представниками сторін
договору, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар на умовах
даного договору. Найменування товару:
нафтопродукти в асортименті. Документ
на товар, які постачальник повинен
передати покупцю: накладні, які є
невід'ємною частиною договору.

Згідно пунктів 2.1.-2.4. договору, одиниця
виміру кількості товару: літр. Загальна
кількість товару, асортимент і ціна
товару погоджується сторонами при
формуванні замовлення та визначаються
в накладних, які виписуються
постачальником. Ціна товару включає
податки та обов'язкові платежі,
передбачені чинним законодавством.
Загальна сума поставки: 50 000 000,00грн. в
т.ч. ПДВ.

Відповідно до пункту 3.1. цього договору
якість товару, що поставляється
повинна відповідати технологічним
регламентам заводу-виробника,
технічним умовам та стандарту України.

Розділом 4 договору поставки сторони
погодили строки та порядок постачання,
згідно якого товар постачається
покупцю по-частково (товарними
партіями) на умовах-FCA (ІНКОТЕРМС-2000)
завантажено в автомобільний транспорт
покупця з резервуарів постачальника.
Завантаження товару в тару покупця,
здійснюється за рахунок постачальника.
Всі інші витрати по отриманню,
вивантаженню товару з тари, покупець
здійснює за власний рахунок. За згодою
сторін товар може постачатись
транспортом постачальника. В такому
випадку товар постачається на умовах
СРТ-перевезення оплачене за
реквізитами вказаними покупцем
(ІНКОТЕРМС-2000). При цьому покупець
зобов'язується відшкодувати
постачальнику витрати пов'язані з
перевезенням товару в порядку
передбаченому розділом 5 даного
договору згідно акту виконаних робіт,
підписаного сторонами. Акт виконаних
робіт підписується покупцем разом з
накладною. Поставка кожної партії
товару здійснюється на підставі
накладної згідно замовлення покупця.
Замовлення передається покупцем усно
або шляхом заповнення бланку
замовлення, електронною поштою, факсом
тощо. Зміни в замовлення вноситься за
згодою сторін. Поставка замовленого
товару здійснюється в межах наявного
на момент поставки асортименту і
кількості товару у постачальника.
Після підписання представниками обох
сторін накладної про здачу-приймання
товару замовлення втрачає цінність, а
накладна, що свідчить про погодження
сторонами асортименту, кількості та
ціни кожного найменування, загальної
вартості відповідної партії товару,
стає невід'ємною частиною цього
договору. Поставка товару здійснюється
протягом десяти днів з моменту
прийняття заявки або в строки,
погоджені сторонами при прийнятті
заявки.

Згідно пунктів 5.1.-5.7. договору
покупець має право здійснити повну або
часткову оплату отриманого товару на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 30 (тридцяти) календарних днів
з дня відвантаження, зазначеного в
накладних. У випадку не оплати покупцем
відвантаженої партії товару в строки
вказані в п. 5.1. даного договору,
покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар, рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на 50 днів, починаючи з
дня після відвантаження товару з
нарахуванням покупцю 1 відсотка за
кожен день використання товарного
кредиту. Покупець зобов'язується
оплатити товар, поставлений на умовах
товарного кредиту і сплатити відсотки
за його використання в терміни вказані
в п. 5.3 даного договору. Під наданням
покупцем згоди на те, щоб неоплачений
товар рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту розуміється
підписання даного договору. Покупець
зобов'язаний оплатити суму товарного
кредиту і відсотків за його
використання на 51 день від дати
відвантаження вказаної в накладній.
Покупець має право на дострокове
погашення товарного кредиту і
відсотків за його використання.
Відсотки нараховуються на залишок
заборгованості. Якщо після закінчення
50 днів користування товарним кредитом,
покупець не внесе всіх передбачених
договором платежів - він продовжує
сплачувати відсотки за користування
товарним кредитом до повного погашення
заборгованості, а також сплачувати
пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1.
даного договору. При проведенні
оплати, покупець зобов'язаний
вказувати у платіжних дорученнях номер
даного договору. Сторони домовились, що
у разі недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги постачальника у такій
черговості: у першу чергу сплачується
основна сума боргу, в другу чергу
проценти та неустойка, у третю чергу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
одержанням виконання. Сторони
домовились, що при наявності
заборгованості, незалежно від причин
виникнення, кошти, які надходять від
покупця, зараховуються в першу чергу на
погашення заборгованості, що
утворилась раніше, незалежно від
призначення платежу, вказаного у
платіжних документах.

Розділом 6 договору передбачено,
що прийняття товару за кількістю та
якістю здійснюється сторонами в
порядку, що визначається чинним
законодавством. Передача товару
здійснюється в пункті поставки.
Перехід права власності на товар
відбувається в момент передачі товару
та підписання сторонами накладних.
Товар передається покупцю частинами -
партіями. Під партією товару сторони
розуміють товар, зазначений в окремій
накладній.

Відповідно до пунктів 7.1.-7.2. даного
договору, даний договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31 березня 2014р.
Закінчення строку дії договору не
звільняє сторони від виконання тих
зобов'язань, що лишились невиконаними.

Розділом 8 договору сторони
визначили, що при невиконанні чи
неналежному виконанні умов даного
договору, винна сторона несе
відповідальність у вигляді пені в
розмірі 0,5% за кожний день прострочення
від неоплаченої суми, або суми
невиконаної чи неналежно виконаної
умови. Покупець, у випадку прострочення
виконання грошового зобов'язання,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 30% річних від простроченої суми.

Згідно пункту 11.1. цього договору
умови даного договору можуть бути
змінені за взаємною згодою сторін з
обов'язковим складанням відповідних
документів у двох примірниках, які
матимуть однакову юридичну силу, якщо
інше не передбачено цими змінами.

Як зазначено в пунктах 12.4., 12.5. договору
поставки, зобов'язання сторін по
проведенню розрахунків за умовами
договору можуть припинятись шляхом
заліку зустрічної однорідної вимоги у
відповідності зі ст. 601 ЦК України. У
випадку, якщо жодна із сторін не
заявить у письмовій формі про свій
намір розірвати або змінити договір за
1 місяць до його закінчення строку дії,
даний договір вважається
пролонгований на строк-1 рік.

Даний договір підписано сторонами,
підписи скріплені їх печатками. (а.с.
33-34).

Додатковою угодою №01 від 08.04.2011р.
про зміну умов договору поставки №267/48
від 10.10.2008р. сторони дійшли згоди
змінити розділ 8 договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в
наступній редакції: в разі порушення
строків оплати товару, покупець на
вимогу постачальника зобов'язаний
сплатити останньому пеню в розмірі не
більше облікової ставки НБУ за кожен
день прострочення. Неустойка
встановлена цим договором є виключною.
В разі порушення однією із сторін умов
договору, винна сторона зобов'язана
сплатити на користь іншої сторони (на
вимогу останньої) неустойку (штраф,
пеню) передбачену цим договором, без
відшкодування збитків. До
правовідносин покупця і постачальника
в частині визначення виду та розміру
штрафних санкцій (неустойки, штрафу,
пені) за порушення сторонами взятих на
себе згідно умов даного договору
зобов'язань, не застосовуються
положення частини 2 статті 231
Господарського кодексу України.
Штрафні санкції за порушення сторонами
взятих на себе згідно положень цього
договору зобов'язань, встановлюються
виключно умовами цього договору.
Нарахування будь-яких сум, щодо
відповідальності сторони за
невиконання грошового зобов'язання за
цим договором, припиняється через
шість календарних місяців від дня
порушення такого зобов'язання.

Постачальник та покупець
домовились та підтверджують, що
загальний розмір відповідальності
покупця за цим договором не може
перевищувати 10% від загальної вартості
порушених зобов'язань покупця.

Додатковою угодою №02 від 26.03.2013р.
про зміну умов договору поставки №267/48
від 10.10.2008р. сторони дійшли згоди
змінити пункт 5.1. договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в
наступній редакції: покупець
зобов'язаний здійснити стовідсоткову
оплату вартості отриманого товару на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 30 календарних днів з дня
відвантаження, зазначеного в
накладних. Сторони дійшли згоди
виключити з договору поставки №267/48 від
10.10.2008р. пункти 5.2., 5.3., 5.4.

Додатковою угодою №03 від 27.03.2013р.
про зміну умов договору поставки №267/48
від 10.10.2008р. сторони дійшли згоди
змінити пункт 8.3. договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в
наступній редакції: покупець, у випадку
прострочення виконання грошового
зобов'язання, зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 60% річних від
простроченої суми. Сторони дійшли
згоди виключити з договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р. пункти 8.4., 8.5.

Додатковою угодою від 28.11.2013р. про
зміну умов договору поставки №267/48 від
10.10.2008р. сторони дійшли згоди змінити
пункт 7.1. договору поставки №267/48 від
10.10.2008р., виклавши його в наступній
редакції: даний договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31.03.2016р.

Дані угоди підписані сторонами,
підписи скріплені їх печатками. (а.с.
35-38)

На виконання п. 1.1. договору позивач
поставив відповідачу у період з 27.03.2013р.
по 11.06.2014р. нафтопродукти на загальну
суму 7 064 242,11грн., що стверджується
наявними в матеріалах справи
накладними за період з 27.03.2013р. по
11.06.2014р. на загальну суму 7 064 242,11грн., а
відповідач прийняв товар, що
стверджується підписами на накладних
та довіреностями на отримання товару,
при цьому не заявивши жодної претензії
ні до кількості, ні до якості, ні до ціни
товару, ні до строків його поставки, при
цьому здійснивши часткову оплату в
розмірі 5 673 085,00грн., що стверджується
платіжними дорученнями за період з
01.06.2013р. по 10.07.2014р. на загальну суму 5 673
085,00грн. (доказів протилежного суду не
надано).

Отже, позивач свої зобов'язання по
поставці нафтопродуктів відповідачу
згідно договору поставки №267/48 від
10.10.2008р. виконав в повному обсязі,
передавши відповідачу товар по
видатковим накладним, за період з
27.03.2013р. по 11.06.2014р. на загальну суму 7 064
242,11грн., підписаними з обох сторін, що
стверджується цими видатковими
накладними, довіреностями на отримання
товару.

Проте, відповідач свої зобов'язання по
оплаті отриманого товару по видатковим
накладним згідно договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р. виконав частково, що
стверджується платіжними дорученнями
за період з 01.06.2013р. по 10.07.2014р. на
загальну суму 5 673 085,00грн. та наявним в
матеріалах справи актом звірки
взаєморозрахунків станом на 31.07.2013р.,
складеного між ПП "Айслаг" та ДП
"Волинський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", згідно якого
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 2 556 495,72грн. Даний
акт звірки підписаний з обох сторін та
скріплений печатками підприємств.
Інших доказів оплати суду сторонами не
надано.

У відповідності до ч. 1 ст. 202
Цивільного кодексу України правочин
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав
та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а
управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного
кодексу України передбачає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено
договір, що за своєю правовою природою
є договором поставки.

Договір поставки №267/48 від 10.10.2008р.
предметом судових розглядів не
виступав, недійсним судом не
визнавався, сторонами розірваний не
був (доказів суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. За ч.1
ст.193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Строком прийняття
товару і прийняття товаророзпорядчих
документів є дата відповідної
накладної на товар і відстрочка
платежу відраховується саме від дати
відповідно накладної.

26.06.2014р. позивачем на адресу
відповідача була надіслана претензія
про сплату заборгованості №01-03/188 від
26.06.2014р., яка останнім залишена без
відповіді. (а.с. 22-23)

Отже, заборгованість ДП "Волинський
облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
перед ПП "Айслаг" на день розгляду
спору становить 1 119 343,55грн.,
стверджується договором поставки №267/48
від 10.10.2008р. та додатковими угодами до
нього, видатковими накладними за
період з 27.03.2013р. по 11.06.2014р. на загальну
суму 7 064 242,11грн., підписаними з обох
сторін, довіреностями на отримання
товару, платіжними дорученнями за
період з 01.06.2013р. по 10.07.2014р. на загальну
суму 5 673 085,00грн., актом звірки
взаєморозрахунків станом на 31.07.2013р.,
складеного між ПП "Айслаг" та ДП
"Волинський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", згідно якого
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 2 556 495,72грн.,
претензією про сплату заборгованості
№01-03/188 від 26.06.2014р., відповідачем
належними та допустимими доказами не
оспорена та підлягає до стягнення з
Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
в силу ст. 193 ГК України.

Не приймає суд до уваги заперечення
відповідача, який стверджував, що
договір поставки №267/48 від 10.10.2008р. є
неукладеним, оскільки це
спростовується наявними в справі
матеріалами.

Так, ч.2 ст.180, ч.8 ст.181 ГК України, на які
посилається суд першої інстанції,
передбачено, що господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
У разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України.

Суд зауважує, що договір поставки
нафтопродуктів №267/48 від 10.10.2008р.
містить всі істотні умови договору
поставки, оскільки предметом договору
поставки є нафтопродукти в
асортименті, загальна кількість,
асортимент та ціна яких погоджується
сторонами при формуванні замовлення та
визначаються в накладних, які
виписуються постачальником, і які є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1. договору,
встановлено, що якість товару повинна
відповідати технологічним регламентам
заводу виробника, технічним умовам та
стандарту України.

Строк дії договору був визначений
сторонами в п. 7.1. договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р., де сторони зазначили,
що договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31.03.2014р., а
відповідно до додаткової угоди від
28.11.2013р.-до 31.03.2016р.

Відповідно до п. 4.3. договору, поставка
кожної партії товару здійснюється на
підставі накладної згідно замовлення
покупця.

Після підписання представниками обох
сторін накладної про здачу-приймання
товару замовлення втрачає цінність, а
накладна, що свідчить про погодження
сторонами асортименту, кількості та
ціни кожного найменування, загальної
вартості відповідної партії товару,
стає невід'ємною частиною цього
договору.

При укладенні договору, підписанні
додаткових угод, відповідач визнав
факт дії договору.

Відповідно до пункту 2.6. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами.

Верховний Суд України у своїй
постанові від 25.06.2011р. у справі №7/221-09
вказує на те, що визначення договору як
неукладеного може мати місце на стадії
укладення договору в разі, якщо сторони
не досягли згоди з усіх його істотних
умов, а не за наслідками виконання
договору сторонами.

Отже, на виконання умов договору
поставки №267/48 від 10.10.2008р., позивач
поставив відповідачу у період з 27.03.2013р.
по 11.06.2014р. нафтопродукти на загальну
суму 7 064 242,11грн., а відповідач прийняв
товар, що стверджується підписами на
накладних та довіреностями на
отримання товару, при цьому не заявивши
жодної претензії ні до кількості, ні до
якості, ні до ціни товару, ні до строків
його поставки, при цьому здійснивши
часткову оплату в розмірі 5 673 085,00грн.,
що свідчить про погодження сторонами
всіх істотних умов такого договору, а
отже, виключає можливість встановлення
факту неукладеності договору.

Суд вважає, що підписання покупцем
видаткових накладних, які є первинними
обліковими документами у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і які відповідають вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Товар передавався відповідачу по
довіреності, а наявність печатки на
видаткових накладних законом не
передбачена як обов'язковий реквізит.

Згідно статті 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором. Одним із видів
господарських санкцій, які відповідно
до статті 217 ГК України можуть
застосовуватися у сфері
господарювання, є штрафні санкції, що
можуть застосовуватися у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня)
відповідно до умов договору між
сторонами.

В частині 6 статті 231 ГК України вказано,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Додатковою угодою №01 від 08.04.2011р. про
зміну умов договору поставки №267/48 від
10.10.2008р. сторони передбачили, що в разі
порушення строків оплати товару,
покупець на вимогу постачальника
зобов'язаний сплатити останньому пеню
в розмірі не більше облікової ставки
НБУ за кожен день прострочення.
Неустойка встановлена цим договором є
виключною. В разі порушення однією із
сторін умов договору, винна сторона
зобов'язана сплатити на користь іншої
сторони (на вимогу останньої) неустойку
(штраф, пеню) передбачену цим договором,
без відшкодування збитків. До
правовідносин покупця і постачальника
в частині визначення виду та розміру
штрафних санкцій (неустойки, штрафу,
пені) за порушення сторонами взятих на
себе згідно умов даного договору
зобов'язань, не застосовуються
положення частини 2 статті 231
Господарського кодексу України.
Штрафні санкції за порушення сторонами
взятих на себе згідно положень цього
договору зобов'язань, встановлюються
виключно умовами цього договору.
Нарахування будь-яких сум, щодо
відповідальності сторони за
невиконання грошового зобов'язання за
цим договором, припиняється через
шість календарних місяців від дня
порушення такого зобов'язання.

Як встановлено судом, пеня нарахована
позивачем за період з 27.02.2014р. по 05.08.2014р.
(включно) в розмірі 44 812,92грн. є
підставною та підлягає до стягнення з
відповідача.

Разом з тим, відповідно до пункту 3
частини 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосування вказаної норми є правом
суду. При цьому застосування цієї
процесуальної норми можливе лише у
разі можливості застосування норми
матеріальної.

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В пункті п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що вирішуючи
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності та розглянувши додатково
подані докази, заслухавши пояснення
представників сторін у судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що при прийнятті рішення з даної
вимоги необхідно врахувати важкий
фінансовий стан підприємства,
залежність його діяльності та
розрахунків від виконання державою
своїх зобов'язань, ступінь виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, який частково оплатив товар
(більше ніж половину). З огляду на
викладене, суд приходить до висновку,
про зменшення пені, а саме, зменшити
належну до стягнення пеню та стягнути з
відповідача 22 406,46грн. пені із
розрахунку, що загальна стягнута судом
пеня у даній справі складатиме 50% від
заявленої позивачем суми. У
задоволенні вимоги про стягнення 22
406,46грн. пені необхідно відмовити.

Право застосування у прийнятті судових
рішень господарськими судами пункту 3
частини 1 статті 83 ГПК України, частини 1
статті 233 ГК України, частини 3 статті 551
ЦК України, передбачено в оглядовому
листі Вищого господарського суду
України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 (пункт 7).

Суд відзначає, що передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі
порушення зобов'язання боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Згідно п. 1 додаткової угоди №03
від 27.03.2013р. про зміну умов договору
поставки №267/48 від 10.10.2008р. сторони
передбачили, що покупець, у випадку
прострочення виконання грошового
зобов'язання, зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 60% річних від
простроченої суми. Договір №267/48 в цій
частині в установленому законом
порядку не визнано недійсним.

При перевірці розрахунку суми 60%
річних в розмірі 1 119 343,55грн.-60% річних за
період з 27.04.2013р. по 05.08.2014р. за допомогою
комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3 судом встановлено,
що стягнення нарахованої позивачем
суми 60% річних за вказаний періоди
здійснюється в межах суми, заявленої
позивачем, а тому дані вимоги
підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, вимоги
позивача слід визнати обґрунтованими
і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки спір до суду доведений з
вини відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 51 106,27грн., слід
віднести на нього відповідно до ст.49
ГПК України.

Беручи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 551, 599, 625,
626, 629, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 181,
193, 216, 230-232 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49,
82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (43000,
Волинська обл., м.Луцьк, вул. Ковельська,
41, код 32035139) на користь Приватного
підприємства "Айслаг" (43021, м. Луцьк, вул.
Стрілецька, 4, код 13369787) 2 532 907,12грн., в т.ч.
1 391 157,11грн.-основного боргу, 1 119
343,55грн.-60% річних, 22 406,46грн.-пені та 51
106,27грн.-витрат пов'язаних з оплатою
судового збору.

3. В стягненні 22 406,46грн. пені
відмовити.

Повне рішення складено

17.10.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв