ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 жовтня 2014 р.
Справа № 918/1198/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Горіндустрія ВС»

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олан Україна»

про стягнення безпідставно набутого
майна (грошових коштів) в сумі 30 736 грн.
08 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Барановський І.І.
(довіреність б/н від 14.08.2014р.).

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Горіндустрія ВС»
звернулося до господарського суду
Рівненської області із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Олан Україна» про
стягнення безпідставно набутого майна
(грошових коштів) в сумі 30 736 грн. 08 коп.

Ухвалою суду від 19.08.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження, справу призначено до
слухання на 12.09.2014р.

Ухвалою суду від 12.09.2014р. розгляд справи
відкладено на 16.10.2014р.

В судовому засіданні 16.10.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав вказаних у
позовній заяві.

Представник відповідача в судові
засідання 12.09.2014р. та 16.10.2014р. не
з'явився, відзиву на позов не подав.
Проте, до господарського суду
Рівненської області повернулися
поштові відправлення, якими
відповідачу за адресою: м. Рівне, вул.
Данила Галицького, буд. 25, було
направлено ухвали від 19.08.2014р. та від
12.09.2014р., з довідкою відділення
підприємства зв'язку: «За закінченням
терміну зберігання».

Разом з тим, з поданого позивачем
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 15.10.2014р.
вбачається, що місцезнаходження
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олан Україна»: 33027, м.
Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 25.
Вищезазначена обставина свідчить про
неподання відповідачем органу
реєстрації, всупереч пункту 5 частини 1
статті 29 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», відомостей про
зміну фактичного місцезнаходження.
Таким чином, негативні наслідки за
вказане порушення покладаються на
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Олан Україна».

Відповідно до частини 1 статті 64 ГПК
України суддя, прийнявши позовну заяву,
не пізніше трьох днів з дня її
надходження виносить і надсилає
сторонам, прокурору, якщо він є
заявником, ухвалу про порушення
провадження у справі, в якій вказується
про прийняття позовної заяви,
призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, необхідні дії
щодо підготовки справи до розгляду в
засіданні. Ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
позовної заяви без участі представника
відповідача відповідно до статті 75 ГПК
України.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається зі змісту платіжного
доручення № 72 від 23.04.2013р., товариство з
обмеженою відповідальністю
«Горіндустрія ВС» (надалі - позивач)
перерахувало на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Олан
Україна» (надалі - відповідач) 30 736 грн. 08
коп. (а.с. 10).

У призначенні платежу в означеному
вище платіжному дорученні вказано
«Оплата послуг з перевезення вантажів
з-но рах. №13 від 22.04.2013р. у сумі 25 613 грн. 40
коп., ПДВ - 20% 5 122 грн. 68 коп.»

Наявність заборгованості
підтверджується також актом звірки
взаєморозрахунків від 01.06.2013 р., який
підписаний представниками сторін і
скріплений відтисками їх печаток (а.с.
11).

Листом № 257 від 13.05.2014р. позивач
направив на адресу відповідача вимогу
про повернення помилково
перерахованих коштів, перерахованих
згідно платіжного доручення № 72 від
23.04.2013р. в сумі 30 738 грн. 08 коп. (а.с.12)

Однак, на час звернення до суду, грошові
кошти відповідачами повернуті не були,
у зв'язку з чим, позивач звернувся до
суду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, встановивши обставини справи
і давши їм правову оцінку,
господарський суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Згідно з п. 2.35 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, що затверджена
Постановою Національного банку
України № 22 від 21.01.2004р., кошти, що
помилково зараховані на рахунок
неналежного отримувача, мають
повертатися ним у строки, установлені
законодавством України, за порушення
яких неналежний отримувач несе
відповідальність згідно із
законодавством України. У разі
неповернення неналежним отримувачем
за будь-яких причин коштів у зазначений
строк, повернення їх здійснюється у
судовому порядку.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення глави 83 ЦК застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Крім того, положення цієї статті
застосовуються до вимог про:
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення необхідна
наявність наступних умов: збільшення
майна однієї сторони (набувачем), з
одночасним зменшенням його у іншої
сторони (потерпілого), а також
відсутність правової підстави
(юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

В даному випадку майном є грошові
кошти, які були отримані відповідачем у
зв'язку з помилковим перерахуванням їх
позивачем на рахунок відповідача,
тобто отримані без достатніх на те
підстав. Отже, відповідач, після
отримання помилково отриманих
грошових коштів зобов'язаний повернути
їх позивачу.

Судом встановлено, що позивач згідно
платіжного доручення № 72 від 23.04.2013р.
перерахував на користь відповідача 30 736
грн. 08 коп. з призначенням платежу
«Оплата послуг з перевезення вантажів
з-но рах. №13 від 22.04.2013р. У сумі 35 613 грн.
40 коп., ПДВ - 20% 5 122 грн. 68 коп.».

Однак, рахунок №13 від 22.04.2013р., вказаний
у призначенні платежу в платіжному
дорученні № 72 від 23.04.2013р., в матеріалах
справи відсутній, будь-яких договірних
відносин між позивачем та відповідачем
станом на 23.04.2013р. не існувало, доказів
протилежного станом на момент
вирішення спору - сторонами суду не
надано.

У відповідності до статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

В силу вимог статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи
положення норм ст. ст. 32, 33, 34, 43 ГПК
України, та оцінюючи усі докази, які
містяться у матеріалах справи у
сукупності, господарський суд дійшов
висновку, що відповідач безпідставно
утримує грошові кошти в сумі 30 738 грн. 08
коп., які належать позивачу і які
підлягають до стягнення.

На відповідача на підставі статті 49 ГПК
України покладаються витрати по сплаті
судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 81-1, 82 - 85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олан Україна» (33027, м.
Рівне, вул. Д. Галицького, 25, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Горіндустрія ВС»
(11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул.
Білокоровічське шосе, буд. 1, ) - 30 736 грн. 08 коп. безпідставно
отриманих коштів та 1 827 грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "21" жовтня 2014
р.

Суддя
Горплюк А.М.