ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 жовтня 2014 р. Справа № 902/1385/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця", м. Київ

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Глоінвест", м.
Вінниця

про стягнення 1 216,74 грн заборгованості
за договором про надання рекламних
послуг № ПЗ/ЛВОК Хмельницький-137200/НЮ
від 31.12.2013 р.

За участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

За участю представників:

позивача: Сотник М.М., довіреність №
2932-НЮ від 06.10.2014 р.

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Глоінвест" про
стягнення 1 216,74 грн заборгованості
згідно договору про надання рекламних
послуг № ПЗ/ЛВОК Хмельницький - 137200/НЮ
від 31.12.2013 р., з яких 1 036,80 грн боргу, 81,38
грн. пені, 12,53 грн 3 % річних, 86,03 грн
інфляційного збільшення боргу.

Ухвалою суду від 24.09.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/1385/14 та призначено її до розгляду
на 15.10.2014 р.

Відповідач в судове засідання 15.10.2014 р.
не з'явився, документів витребуваних
ухвалою про порушення провадження у
справі від 24.09.2014 р. не надав, причин
неявки та неподання доказів не
повідомив, хоча про час, місце та день
розгляду справи останній повідомлявся
завчасно та належним чином - ухвалою
від 24.09.2014 р., яка надсилалась
рекомендованою кореспонденцією за
адресою місцезнаходження відповідача,
яка міститься в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців та зазначена
позивачем в позовній заяві:
вул.Некрасова, 25, офіс 214, м.Вінниця, 21007,
а також за адресою засновника та
керівника товариства - ОСОБА_2 - АДРЕСА_1,
21007.

При цьому суд констатує, що
відповідачем отримано вказану ухвалу
за двома адресами, що підтверджується
наявними у справі рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, ратифікованою
Верховною Радою України (Закон України
від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі
гарантовано право на справедливий і
відкритий розгляд при визначенні її
громадських прав і обов'язків впродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, створеним
відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повній сумі та просить позов
задовольнити.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті судом встановлено наступне.

31.12.2013 р. між Державним
територіально-галузевим об'єднанням
"Південно-Західна залізниця"
(Виконавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Глоінвест" (Замовник)
було укладено договір про надання
рекламних послуг №
ПЗ/ЛВОК Хмельницький - 137200/НЮ згідно п.1.1
якого Виконавець приймає на себе
зобов'язання надати Замовнику послуги
по тимчасовому розміщенню на території
та об'єктах Південно-Західної
залізниці спеціальних рекламних
конструкцій Замовника з можливістю
подальшого експонування на них
рекламоносіїв (надалі - послуги), а
Замовник зобов'язується прийняти і
оплатити ці послуги (а.с.10-12, т.1).

Умови надання послуг, а саме: адресна
програма, тип спеціальних рекламних
конструкцій, термін розміщення,
вартість послуг визначаються в
додатках та додаткових угодах, що є
невід'ємною частиною даного договору
(п.1.2 Договору).

Згідно п.п.2.2.12, 2.2.13 Договору Замовник
зобов'язується оплатити послуги
Виконавця у відповідності до розділу 3
даного Договору та щомісячно, протягом
3 робочих днів з моменту надання
Виконавцем акту наданих послуг
прийняти останній, шляхом його
підписання.

Відповідно до п.3.1 Договору вартість
послуг Виконавця відповідно до розміру
плати по наданню рекламних послуг на
території та об'єктах
Південно-Західної залізниці та порядок
оплати визначається відповідно до
Додатків та Додаткових угод, що є
невід'ємною частиною даного Договору.

Оплата послуг проводиться Замовником
шляхом 100 % попередньої оплати суми
коштів до 25 числа місяця, що передує
місяцю надання послуг (розрахунковому)
(п.3.3 Договору).

Судом встановлено, що сторонами
підписано додатки до Договору, а саме
додаток № 1, № 2 в яких сторони крім
іншого погодили період надання послуг,
тип рекламоносіїв, їх кількість,
адресну програму та вартість послуг
(820,80 грн та 216,00 грн відповідно), додаток
№ 3 - протокол погодження договірної
ціни (а.с.13-15, т.1).

30.05.2014 р. між сторонами підписано
додаткову угоду № 1 до Договору якою
сторони внесли зміни до додатків № 1, №
2 щодо періоду надання послуг (з 01.01.2014 р.
по 30.04.2014 р.) та їх загальної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи,
Виконавець на умовах Договору про
надання рекламних послуг № ПЗ/ЛВОК
Хмельницький - 137200/НЮ від 31.12.2013 р. надав
Замовнику послуги за період з 01.01.2014 р.
по 30.04.2014 р. на загальну суму 4 147,20 грн за
які Замовником було сплачено за період
з 20.01.2014 р. по 02.04.2014 р. 3 110,40 грн, що
стверджується наявними у справі
рахунками, обопільнопідписаними
сторонами актами виконаних робіт по
договору, виписками банківських
установ, довідкою про стан розрахунків
з ТОВ "Глоінвест" станом на 14.10.2014 р.,
довідкою Хмельницького відділення ПАТ
"АБ "Експрес-Банк" від 14.10.2014 р. № 643.

Непроведення відповідачем оплати за
надані позивачем послуги в повному
обсязі слугувало підставою звернення
останнього з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору
укладеного між сторонами, характер
взятих на себе сторонами зобов'язань,
суд дійшов висновку про те, що між
сторонами виникли правовідносини з
договору про надання послуг,
регулювання яких здійснюється в главі
63 "Послуги. Загальні положення",
ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами,
відтак, суд вважає, що позов в частині
стягнення 11 036,80 грн основного боргу є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 81,38 грн.
пені, 12,53 грн 3 % річних, 86,03 грн
інфляційного збільшення боргу за
період з 25.03.2014 р. по 18.08.2014 р. за
результатами чого суд дійшов наступних
висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що при
порушенні термінів оплати послуг
Виконавця Замовник несе
відповідальність у формі сплати пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої суми за кожний день
прострочення. Пеня за прострочення
оплати за Договором нараховується за
весь період прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені, 3 % річних, інфляційних
втрат є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку
пені та 3 % річних судом не виявлено
помилок в зв'язку з чим вказані вимоги
задовольняються в повному обсязі.

В розрахунку інфляційних втрат судом
виявлено помилку, яка полягає у
невірному визначенні вказаної суми.

Так, судом при перерахунку отримано 99,54
грн, в той час як позивачем заявлено до
стягнення 86,03 грн.

Враховуючи, що визначення ціни позову
належить до виключної прерогативи
позивача, а на момент проведення
судового засідання останній не подавав
заяви про збільшення розміру позовних
вимог суд задовольняє вимогу про
стягнення інфляційних втрат в
заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду доказів в спростування
позовних вимог позивача щодо стягнення
боргу, пені, 3 % річних та інфляційних
втрат, в тому рахунку доказів
проведення розрахунків (платіжні
доручення, виписки банківських установ
щодо руху коштів, квитанції до
прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, суд дійшов висновку
про повне задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача відповідно
до ст. 49 ГПК України.

15.10.2014 р. в судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 48,
49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Глоінвест",
вул.Некрасова, 25, офіс 214, м.Вінниця, 21007
(ідентифікаційний код - 33811024) на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна
залізниця", вул.Лисенка, 6, м.Київ, 01034
(ідентифікаційний код - 04713033) - 1 036 грн 80
коп. - основного боргу, 81 грн 38 коп. -
пені, 12 грн 53 коп. - 3 % річних, 86 грн 03 коп.
- інфляційних втрат, 1 827 грн 00 коп. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 20 жовтня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу - вул. Некрасова, 25, м.
Вінниця, 21007.