ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2014 р.
Справа № 921/352/14-г/16

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Данко Л.С.

Орищин Г.В.

За участю представників сторін:

від позивача - в режимі
відеоконференцзв'язку - представник
Бонтлаб В.В.;

від відповідача - не з'явився;

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного агропромислового
підприємства "Білобожницьке" с.
Білобожниця, Чортківський район,
Тернопільська обл.

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 10.06.14

у справі № 921/352/14-г/16

за позовом : Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро" м.
Миколаїв

до відповідача: Приватного
агропромислового підприємства
"Білобожницьке" с.
Білобожниця, Чортківський район
Тернопільська обл.

про стягнення 51 979 грн. 11 коп. з яких:
27 570 грн. 00 коп.- основної
заборгованості, 11 028 грн. 00 коп. -
дооцінки вартості неоплаченого товару,
5 360 грн. 85 коп. - 36% річних, 1 935 грн.
86 коп. - пені, 580 грн. 40 коп. - інфляційних
втрат, 5 504 грн. 00 коп. - штрафу

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №921/352/14-г/16
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
17.09.14 у склад колегії для розгляду
апеляційної скарги у справі №921/352/14-г/16
Господарського суду Тернопільської
області введено суддів - Галушко Н.А. та
Орищин Г.В.

Ухвалами Львівського апеляційного
господарського суду від 18.09.14 скаржнику
поновлено строк на подання апеляційної
скарги, апеляційну скаргу у даній
справі прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 15.10.14 (з
врахуванням ухвали про виправлення
описки від 19.09.14).

25 вересня 2014 року на адресу
апеляційного суду надійшло клопотання
від позивача про участь у судовому
засіданні в режимі відео конференції.
Львівським апеляційним господарським
судом задоволено подане клопотання та
призначено проведення судового
засідання в режимі відео конференції,
про що винесено ухвалу апеляційного
суду від 29.09.14.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 10.06.14 у
справі № 921/352/14-г/16 ( суддя
Хома С.О.) повністю задоволено позовні
вимоги ТОВ "Імперія-Агро" до ПАТ
"Білобожницьке" і стягнуто 51 979 грн. 11
коп. з яких: 27 570 грн. 00 коп .- основної
заборгованості, 11 028 грн. 00 коп. -
дооцінки вартості неоплаченого товару,
5 360 грн. 85 коп. - 36% річних, 1 935 грн. 86 коп. -
пені, 580 грн. 40 коп. - інфляційних втрат, 5
504 грн. 00 коп. - штрафу.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду Тернопільської
області від 10.06.14 у справі № 921/352/14-г/16,
відповідач по справі - Приватне
агропромислове підприємство
"Білобожницьке", подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення місцевого господарського суду
в даній справі та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити,
зазначивши, що суд не прийняв до уваги
його заперечень на позов і без
врахування особливостей
сільськогосподарського виробництва.

25 вересня 2014 року до суду надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
позивач просить залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення
місцевого господарського суду без змін
з підстав його законності та
обґрунтованості.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
15.10.14 до складу судової колегії внесено
зміни - замість судді Галушко Н.А.
введено суддю Данко Л.С. з підстав,
викладених у розпорядженні.

15 жовтня 2014 року здійснюється запис
судового засідання за допомогою
технічних засобів, а саме: програмно -
апаратного комплексу «Документообіг
господарського суду» та
спеціалізованої програми фіксування
відеоконференцій «TrueConf». Проведення
відеоконференції, учасником якої було
ТОВ «Імперія - Агро» забезпечувалось
Господарським судом м. Києва. До відома
присутнього представника позивача
доведено інформацію про зміну судді -
члена колегії. Відводу новому складу
колегії заявлено не було.

Відповідач участі свого
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив,
причини неявки суду не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце судового розгляду, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

На момент розгляду справи будь - яких
заяв чи клопотань про відкладення
розгляду справи до суду не надходило

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - обов'язковою не визнавалась
справа може розглядатись без їх участі,
якщо нез'явлення представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
суд відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 ГПК України
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для реалізації якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що відповідача не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом інтересів,
судова колегія вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності представника відповідача,
оскільки наявних матеріалів справи є
достатньо для правильного вирішення
даної справи.

Відповідно до ч.2 ст. 85 та ч.1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 15.10.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представника позивача,
Львівський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 10.06.14 у справі №921/352/14-г/16, з
огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, 13 червня 2013 року між ТОВ
"Імперія-Агро" (постачальник) та ПАП
"Білобожицьке" (покупець) було укладено
договір поставки №ЗР-168/13 (а.с.15-18),.

Згідно п.1.1. в терміни, визначені
договором, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(товар), а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього
грошову суму (вартість, ціну), визначену
договором.

Пунктами 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору
передбачено, відповідно, що за даним
договором постачається виключно
оригінальна продукція, виробництва
провідних компаній світу, асортимент,
кількість, ціна якої визначаються
додатками та/або накладними та/або
рахунками-фактури, що є невід'ємною
частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим
договором, вказується в додатках у
національній валюті та визначається, в
залежності від виду товару (Засоби
Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння
Вітчизняного виробництва, Міндобрива
та Мікродобрива); для Товару (ЗЗР,
Насіння та Мікродобрива) сторони
встановлюють ціну та його вартість у
гривнях, в також визначають їх
еквівалент у доларах США.

Загальна сума договору визначається
сукупністю додатків та/або накладних
та/або рахунків/фактур, що зазначені в
п.2.1. договору, та які є невід'ємною
частиною цього договору. У випадку
розбіжностей даних у додатках щодо
кількості і ціни товару в порівнянні з
даними у відповідній видатковій
накладній, перевагу має видаткова
накладна. Видаткова накладна є
невід'ємною частиною договору та
підписується з боку покупця особою,
уповноваженою довіреністю на
отримання товарно-матеріальних
цінностей (товару). У разі зміни курсу
гривні до долара США, постачальник
проводить перерахунок (дооцінку)
вартості поставленого, але не
оплаченого покупець товару.

Згідно п.3.1, п.3.2. договору порядок
розрахунків визначається в додатках до
даного договору. Сторони погоджуються
застосовувати при проведені
розрахунків за цим договором курс
долара США до гривні, що встановлений
на міжбанківській валютній біржі на
день підписання договору.

Відповідно до п.3.5 договору товар, що
був переданий покупцю в межах цього
договору тільки згідно накладних (без
укладення інших письмових угод -
додатків), має бути ним оплачений не
пізніше 10 днів з моменту його отримання
за відповідною накладною.

Пунктами 4.1., 4.2. договору
передбачено, що строк поставки товару
визначається у відповідних додатках до
цього договору. В разі порушення
покупцем строків оплати товару, що
визначені відповідними додатками до
цього договору, постачальник має право
призупинити поставку товару по цьому
договору в цілому на весь строк
затримки оплати.

Згідно з п.6.3. договору товар
вважається переданим постачальником і
прийнятим покупцем по кількості
(одиниць виміру) - відповідно до
кількості (одиниць виміру), вказаної в
накладній (товарній,
товарно-транспортній); по якості -
відповідно до якості, вказаній в
сертифікаті якості підприємства -
виробника.

Відповідно до п. 7.1 договору за
порушення умов даного договору винна
сторона відшкодовує спричинені цим
збитки в порядку, передбаченому чинним
законодавством та з урахуванням даного
договору.

Підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. договору
передбачено, що крім відповідальності,
встановленої п.7.1. даного договору,
покупець за несвоєчасну оплату
продукції сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
боргу за кожний день прострочення, а
також додатково штраф 20% від суми
несплаченого збору; за відмову від
отримання або в разі необґрунтованого
повернення продукції, якою є ЗЗР або
Мінеральні добрива, сплачує штраф у
розмірі 10% вартості неотриманої або
повернутої продукції; за відмову від
отримання продукції або в разі
необґрунтованого повернення
продукції, якою є Насіння, сплачує
штраф у розмірі 100% вартості
неотриманої продукції або повернутої
продукції.

Відповідно до п. 7.7., 7.8. договору в
разі невиконання покупцем зобов'язань
щодо оплати отриманого товару та
невиконання зобов'язань, передбачених
розділом 3 цього договору, покупець
відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України сплачує на користь
постачальника, крім суми
заборгованості, 36% річних, якщо інший
розмір річних не встановлено
відповідним Додатком до Договору;
річні нараховуються на загальну суму
простроченої оплати; сторони
домовились про те, що стягнення
штрафних санкцій (пені, штрафу,
процентів) за даним Договором
відповідно до п.6 ст.232 Господарського
кодексу України, не обмежується
строком нарахування та припиняється в
день виконання стороною зобов'язання, а
строк позовної давності щодо стягнення
штрафних санкцій, у відповідності до
ст.259 Цивільного кодексу України,
продовжується до 3 (трьох) років.

Договір підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений
печатками підприємств.

Згідно п.11.1. договору поставки
№ЗР-168/13, даний договір набуває
чинності з дня його підписання
представниками обох сторін і діє до
повних розрахунків.

Також з матеріалів справи
вбачається, що сторонами до договору
поставки №ЗР-168/13 було укладено ряд
додатків, а саме:

- Додаток №1 від 13.06.13 (а.с.19) до
договору поставки №ЗР-168/13 від 13.06.13
згідно п.2 та п.п.3.1., 3.2. п. 4 якого,
загальна сума товару за даним додатком
включаючи ПДВ, становить 12 100 грн..
Покупець оплачує постачальнику в
порядку попередньої оплати 20% вартості
товару, що складає 2 420 грн., зазначеної
в п.2 цього додатку та
рахунку(ах)-фактурі(ах) шляхом її
перерахування на розрахунковий
рахунок "Постачальника" в строк до 21
червня 2013 р. Залишок суми 80% вартості
товару, що складає 9 680 грн.
перераховуються покупцем до 01 жовтня
2013 р. Оплата товару здійснюється
покупцем з врахуванням п. 3.3 договору.

- Додаток №2 від 13.06.13 (а.с.20) до
договору поставки згідно п.2, п.3, п.4
якого, відповідно, загальна сума товару
за даним додатком, не включаючи ПДВ,
становить 10 000 грн. Покупець оплачує
постачальнику в порядку попередньої
оплати 100% вартості товару, що складає 10
000 грн., зазначеної в п.2 цього додатку
та рахунку(ах)-фактурі(ах) шляхом її
перерахування на розрахунковий
рахунок постачальника в строк до 16
вересня 2013 року. Оплата товару
здійснюється покупцем з врахуванням п.
3.3 договору.

- Додаток №3 від 12.07.13 (а.с.21) до
договору поставки згідно п.2 та п.п.3.1.,
3.2, п. 4 якого загальна сума товару за
даним додатком включаючи ПДВ становить
10 470 грн. покупець оплачує
постачальнику в порядку попередньої
оплати 20% вартості товару, що складає 2
094 грн., зазначеної в п.2 цього додатку
та рахунку(ах)-фактурі(ах) шляхом її
перерахування на розрахунковий
рахунок постачальника в строк до 16
липня 2013 р. Залишок суми 80% вартості
товару, що складає 8 376 грн.
перераховуються покупцем до 01 жовтня
2013 р. Оплата товару здійснюється
покупцем з врахуванням п. 3.3 договору.

Позивач виконав взяті на себе
зобов'язання за договором поставки,
укладеного між сторонами, поставив
відповідачу товар на загальну суму 32 570
грн., що підтверджується видатковими
накладними: №3024 від 13.06.13 на суму 12100
грн. (а.с.22)., №3025 від 13.06.13 на суму 10 000
грн. (а.с.23), №3711 від 12.07.13 на суму 10 470 грн.
(а.с.24), які підписані сторонами та
скріплені печатками.

Натомість, в матеріалах справи не
міститься доказів повного виконання
відповідачем укладеного договору та
додатків до нього, оплачено отриманий
за договором поставки товар лише
частково на суму 5 000,00 грн., що
підтверджується копією банківської
виписки від 19.12.13 (а.с.25).

Разом з цим, така оплата підтверджує
факт прийняття поставленого товару та
часткового виконання зобов'язання
покупцем - відповідачем у справі.

Згідно ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу
України зазначено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності із ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

В силу вимог частини 1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В ході розгляду апеляційної скарги
відповідача колегією суддів
встановлено, що як зазначено вище на
виконання умов укладеного між
сторонами договору поставки позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 32 570,00 грн., що підтверджується
вищезгаданими, належним чином
оформленими видатковими накладними.

Відповідач оплатив отриманий товар
частково та з порушенням обумовлених
сторонами строків. На момент звернення
позивача до суду з даним позовом
заборгованість складає 27 570,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази
виконання відповідачем у повному
обсязі своїх зобов'язань щодо оплати
отриманого товару у визначені
договором строки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи
Цивільного та Господарського кодексів
України, оцінивши докази у справі, суд
апеляційної інстанції вважає
обґрунтованим висновок місцевого
господарського суду про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача 27 570,00
грн. боргу по оплаті за поставлений
товар. Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що скаржник не заперечує
зазначену суму основного боргу.

Пунктами 2.4 та 3.2 договору сторони
передбачили, що у разі зміни курсу
гривні до долара США постачальник
проводить перерахунок (дооцінку)
вартості поставленого, але не
оплаченого покупцем товару. При
проведенні розрахунків за цим
договором застосовується курс долара
США до гривні, що встановлений на
міжбанківській валютній біржі на день
підписання договору (п.3.2. договору).

Відповідно до ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Враховуючи курс гривні по відношенню
до долара США на міжбанківській
валютній біржі станом на день
укладення додатків до договору та
вартість неоплаченого відповідачем
товару, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд правомірно
стягнув з відповідача на користь
позивача 11028 грн. дооцінки вартості
неоплаченого товару., як це передбачено
умовою укладеного договору.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В пункті 7.7 договору поставки
зазначено, що в разі невиконання
покупцем зобов'язань щодо оплати
отриманого товару та невиконання
зобов'язань, передбачених розділом 3
цього договору, покупець, відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України,
сплачує на користь постачальника крім
суми заборгованості 36 % річних, якщо
інший розмір річних не встановлено
відповідним додатком до договору.
Річні нараховуються на загальну суму
простроченої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем нараховано 5 360 грн. - 36%
річних, за період з 02.10.2013 року по 03.04.14.

Апеляційним господарським судом
перевірено правильність нарахування
позивачем суми 36% річних за період з
02.10.13 по 03.04.14. Колегія суддів
апеляційної інстанції зазначає про
правильність такого нарахування,
правомірність заявлення зазначеної
суми до стягнення та погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про під ставність задоволення
позову в цій частині.

Одночасно, встаеновлено, що місцевим
господарським судом підставно
стягнуто з відповідача 580,40 грн.
інфляційних нарахувань за період з
02.10.13 по 03.04.14.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача пені на суму 1 935,86 грн. з
02.10.13 по 03.04.14 та штрафу в розмірі 20%
штрафу на суму 5 504 грн. слід зазначити
наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України
зазначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР з наступними змінами та
доповненнями передбачено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, який
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Підпунктом 7.1.1. п.7.1. р.7 договору
передбачено, що покупець за
несвоєчасну оплату продукції сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України від
суми боргу за кожний день прострочення,
а також додатково штраф 20% від суми
несплаченого бору.

В зв'язку з неналежним виконанням умов
договору в частині оплати поставленого
товару, позивачем правомірно
нараховано відповідачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1
935 грн. 86 коп. за кожен день
прострочення оплати за товар за період
з 02.10.13 по 03.04.14.

Суд апеляційної інстанції здійснив
перевірку заявленої до стягнення суми
пені та зазначає що позовні вимоги в
цій частині підлягають до задоволення,
як правомірно зазначено місцевим
господарським судом.

Також, судом апеляційної інстанції
здійснено перевірку розрахункусуми
штрафу та встановлено, що заявлена сума
в розмірі 5 504,00 грн. відповідає вимогам
чинного законодавства, умовам договору
та підлягає до задоволення, як
обґрунтовано заявлена та підтверджена
матеріалами справи, зважаючи на
наступне:

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Щодо спірного випадку порушення
виконання господарського зобов'язання
чинне законодавство України не
встановлює для учасників
господарських відносин обмежень
передбачати у договорі одночасне
стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

У даній справі сторони погодили
господарсько-правову відповідальність
за порушення умов договору у вигляді
сплати неустойки - пені та штрафу.

Щодо доводів скаржника, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
зазначає наступне:

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК
України сторони вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Також судова колегія зазначає, що
свобода укладення договору полягає у
можливості вступу в договірні
відносини на основі внутрішнього
волевиявлення їх потенційного
суб'єкта, тобто сторони договору. В
основі такого волевиявлення повинна
знаходитися юридично неушкоджена
автономна воля сторони, яка полягає в
її бажанні до настання правових
наслідків, що можуть бути досягнуті
шляхом вступу у відповідні договірні
відносини. В структурі автономної волі
сторони первинним є саме бажання
досягти певних правових наслідків
(відповідно, і економічних
результатів), а бажання укласти
конкретний договір має вторинний
характер, оскільки вступ у договірні
відносини здійснюється не заради нього
як такого, а є інструментом реалізації
стороною своїх інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та
самого договору поставки №ЗР-168/13 від
13.06.13 він є підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений
печатками, а відтак є укладеним,
оскільки сторони досягли згоди з усіх
його істотних умов, в тому числі щодо
ціни договору, відповідач не вносив
зміни до нього в цій частині, а тому
чітко усвідомлював правові наслідки
підписання такого договору. Також, в
матеріалах справи відсутні докази
внесення до нього змін та його
оскарження чи визнання недійсним, а
відтак зазначений договір є
обов'язковим до виконання відповідно
до норм чинного законодавства.

При цьому, посилаючись на те, що ціна на
подібний товар, який відповідачем був
куплений у позивача, є значно вищою, ніж
у інших продавців, скаржник в особі
директора Пліщука П.І. не навів доводів
чому саме у позивача і на зазначених у
договорі умовах особисто ним куплявся
даний товар. Не наведено пояснень
стосовно невнесення в договір умов про
звільнення чи зменшення
відповідальності покупця як
сільськогосподарського
товаровиробника внаслідок
несприятливих природніх умов.

Зважаючи на наведене вище, посилання
скаржника на те, що виконавши умови
договору, він буде змушений припинити
свою діяльність як юридична одиниця,
оцінюються судом критично зважаючи й
на відсутність доказів цього.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
щодо необґрунтованості доводів
апеляційної скарги та відсутності
правових підстав для скасування
оскаржуваного рішення місцевого
господарського суду.

Судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покласти на скаржника в порядку
ст..49, 105 ГПК України

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області 10.06.14 від у
справі № 921/352/14-г/16 залишити без змін, а
апеляційну скаргу ПАП «Білобожницьке»
без задоволення

2. Судовий збір за перегляд
судового рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 21.10.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Орищин Г.В.