м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елоімпекс"
до Публічного акціонерного товариства
про визнання договору недійсним
Суддя Ярмак О.М.
Від позивача: не з'явився
Від відповідача: Тітаренко О.О. за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Пред'явлені вимоги про визнання
договору поруки № SU-1/182/08 від 05.09.2008р.
недійсним на підставі ч.2 ст.203 ЦК
Представник позивача подав письмові
пояснення по справі. Позовні вимоги
мотивовані тим, що договір поруки №
SU-1/182/08 від 05.09.2008р. зі сторони ТОВ
«Елоімпекс» було підписано директором
без наявності на те повноважень -
відсутність рішення Загальних зборів
учасників Товариства. Вказує, що
рішення Загальних зборів учасників
Товариства про укладення спірного
договору, а також про внесення змін і
доповнень до нього, були визнані
недійсними рішенням Господарського
суду Київської області від 17.09.2013р. у
справі № 911/2793/13, оскільки приймалось
незаконним складом учасників
товариства, в тому числі ТОВ «Група
компаній «Елотек», яке виступає
безпосереднім позивальником за
кредитним договором № 182/08 від 05.09.2008р.,
у забезпечення якго було укладено
договір поруки № SU-1/182/08 від 05.09.2008р.
Стверджує, що вчинення директором ТОВ
«Елоімпекс» оспорюваного правочину
без наявності необхідного обсягу
повноважень - відсутність законного
рішення зборів, свідчить про
недійсність вказаного договору.

Відповідач позов не визнає, у відзиві
на позовну заяву вказує, що на момент
укладення договору поруки № SU-1/182/08 від
05.09.2008р., протокол Загальних зборів
учасників Товариства, на який
посилається позивач, був дійсним та
перевірений банком, який не мав
можливості знати про те, що через 5
років такі протоколи будуть скасовані.
Зазначає, що договір поруки в розумінні
ст. 553 ЦК України є способом
забезпечення виконання зобов'язання, а
не угодою щодо розпорядження майном,
належним поручителю. У задоволенні
позову просить відмовити.

13.10.2014р. через канцелярію суду від
позивача надійшло клопотання про
залишення позову по справі № 910/17586/14
без розгляду та повідомив про
неможливість забезпечити явку
уповноваженого представника у зв'язку
з потребою товариства у захисті прав та
інтересів в інший спосіб. Клопотання
судом відхилене у зв'язку з
необґрунтованістю та недоведеністю
підстав в розумінні ст.ст. 33, 81 ГПК
України для залишення позову без
розгляду.

Позивач у засідання суду 14.10.2014р. свого
представника не направив, письмових
пояснень на відзив відповідача не
надав, тому справа розглядається за
наявними у ній матеріалами відповідно
до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

05.09.2008р. між позивачем - ТОВ «Елоімпекс»
(поручитель) та відповідачем - ПАТ
«Універсал Банк» (кредитор) був
укладений договір поруки № SU-1/182/08, за
умовами якого поручитель зобов'язався
перед кредитором відповідати за
невиконання ТОВ "Елопро" (боржник) усіх
його зобов'язань перед кредитором, що
виникли з Кредитного договору № 182/08
від 05.09.2008 (далі - Основний договір),
укладеного між кредитором та
боржником, в повному обсязі як існуючих
в теперішній час, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому.

Згідно п. 1.2 договору поруки, поручитель
засвідчив, що йому добре відомі усі
умови Основного договору і він
погоджується з ними, зокрема: сума
основного договору: USD 3 500 000,00 (три
мільйона п'ятсот тисяч) доларів США;
вказана сума Основного договору
дорівнює еквіваленту 16 975 050,00
(шістнадцять мільйонів дев'ятсот
сімдесят шість тисяч п'ятдесят )
гривень за курсом НБУ на день укладання
основного договору, при цьому сторони
обумовили, що такий гривневий
еквівалент має визначатися в цьому
договорі лише в разі, якщо сума
основного договору виражена у
іноземної валюті; 3 mnth Libor + 9,7 %
(тримісячний Libor плюс дев'ять цілих сім
десятих) процентів річних за кредитом в
доларах США (USD) - розмір процентної
ставки за користуванням кредитом без
порушення термінів сплати платежів, 3
mnth Libor + 18,7 % (тримісячний Libor плюс
вісімнадцять цілих сім десятих)
процентів річних за кредитом в доларах
США (USD) - розмір підвищеної процентної
ставки за користування кредитом понад
встановлені строки/терміни сплати
платежів; термін повного виконання
зобов'язань боржника - не пізніше 31
липня 2010 року, якщо згідно умов
основного договору не буде встановлено
інші терміни виконання таких
зобов'язань; інші умови основного
договору.

Пунктом 1.4 договору сторони визначили,
що відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

09.11.2009 ПАТ "Універсал банк" та ТОВ
"Елоімпекс" було укладено додаткову
Угоду № 1 до договору поруки № SU-1/182/08
від 05.09.2008 року, підписанням якої
поручитель підтвердив, що йому відомо
про те, що 09 листопада 2009 року між
кредитором - ПАТ «Універсал Банк», ТОВ
"Елопро" ( боржником), та ТОВ "Група
компаній "Елотек", (новий боржник),
укладено Договір про переведення боргу
та внесення змін до кредитного
договору № 182/08 від 05.09.2008, у
відповідності до якого було переведено
борг за Кредитним договором № 182/08 від
05.08.2008 року, укладеним між Боржником та
Кредитором (далі - основний договір) з
боржника на нового боржника, та з
моменту укладання такого
вищевказаного договору про
переведення боргу новий Боржник став
боржником за основним договором. (п.1
Додаткової угоди № 1 до договору
поруки)

Поручитель підписанням цієї
Додаткової угоди підтверджує свої
зобов'язання за договором в повному
обсязі та приймає на себе
відповідальність за невиконання новим
боржником своїх зобов'язань як
боржника за основним договором, в
зв'язку з чим сторони домовились
викласти п. 1.1 та п. 1.2 договору.

Звертаючись до суду із вимогами про
визнання недійсним договору поруки №
SU-1/182/08 від 05.09.2008р., ТОВ "Елоімпекс"
посилається на те, вказаний правочин не
відповідає вимогам частин 2 статті 203 ЦК
України, а саме: директор ТОВ
"Елоімпекс" під час укладення договору
поруки № SU-1/182/08 діяв без наявності
необхідного обсягу повноважень -
відсутність законного рішення зборів,
що свідчить про недійсність вказаного
договору відповідно до ч. 2 ст. 203, ст. 215
ЦК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
та надані в судовому засіданні докази в
їх сукупності, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, третьої
статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною першою статті 92 ЦК України
передбачено, що юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про
господарські товариства" (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) вищим органом
акціонерного товариства є загальні
збори товариства, до компетенції яких,
між іншим, належить утворення і
відкликання виконавчого та інших
органів товариства; (частина перша,
підпункт "г" частини п'ятої).

Загальні збори учасників товариства
мають право приймати рішення з усіх
питань діяльності товариства, у тому
числі і з тих, що передані загальними
зборами до компетенції виконавчого
органу (частина перша статті 98 ЦК
України).

Положеннями статті 62 Закону України
"Про господарські товариства" (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
у товаристві з обмеженою
відповідальністю створюється
виконавчий орган: колегіальний
(дирекція) або одноособовий (директор).

Дирекція (директор) вирішує усі питання
діяльності товариства, за винятком тих,
що належать до виключної компетенції
загальних зборів учасників. Загальні
збори учасників товариства можуть
винести рішення про передачу частини
повноважень, що належать їм, до
компетенції дирекції (директора).

Дирекція (директор) діє від імені
товариства в межах, встановлених даним
Законом та установчими документами.

Аналогічні положення закріплено і в
статуті ТОВ "Елоімпекс", затвердженому
Загальними зборами учасників, протокол
№ 15 від 19.12.2006р., у редакції, яка була
чинна станом на момент виникнення
спірних правовідносин.

Пунктом 12 Статуту визначено, що
органами управління та контролю
товариства є: Збори учасників,
директор, ревізійна комісія, та за
рішенням зборів функції фінансового
контролю і ревізії господарської
діяльності товариства можуть бути
передані на договірній основі
аудиторській організації.

Директор в межах своєї компетенції
згідно з пунктом 14.4 Статуту, має право
без довіреності вчинювати від імені
товариства будь-які юридичні акти,в
тому числі угоди.

Відповідно до п.14.5.1 Статуту, директор
діє від імені товариства, представляє
його в установах, підприємствах,
організаціях, як на Україні, так і за
кордоном.

Судом установлено, що рішенням
Загальних зборів учасників ТОВ
"Елоімпекс" від 28.08.2008р., протокол № 3 від
28.08.2008р. було надано згоду директору ТОВ
"Елоімпекс" ОСОБА_2 на укладання та
підписання договорів поруки та застави
по кредиту ТОВ «Елопро» в ВАТ
«Універсал Банк» в сумі 3 500 000,00 доларів
США.

У преамбулі оспорюваного договору
поруки № SU-1/182/08 від 05.09.2008р. зазначено,
що від імені ТОВ "Елоімпекс"
(поручитель) на підставі статуту діяв
директор ОСОБА_2

Отже, під час укладення цього договору
директор ТОВ "Елоімпекс" діяв у межах
наданих повноважень і на підставі
відповідних документів.

Посилання позивача на відсутність
повноважень у директора товариства
без відповідного рішення Загальних
зборів учасників товариства є
необґрунтованими.

Так, відповідно до частини третьої
статті 237 ЦК України представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Як вказано вище, рішенням Загальних
зборів учасників ТОВ "Елоімпекс" від
28.08.2008р., протокол № 3 від 28.08.2008р. було
надано згоду директору ТОВ "Елоімпекс"
ОСОБА_2 на укладання та підписання
договорів поруки та застави по кредиту
ТОВ «Елопро» в ВАТ «Універсал Банк» в
сумі 3 500 000,00 доларів США.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 17.09.2013р. у справі
№ 911/2739/13 за позовом ТОВ «Група компаній
«Елотек» до ТОВ «Елоімпекс», третя
особа ПАТ «Люмен» було визнано
недійсними рішення Зборів учасників
ТОВ «Елоімекс» , у т.ч. рішення від
28.08.2008р. з усіх питань порядку денного,
оформлені протоколом Зборів учасників
ТОВ «Елоімпекс» від 28.08.2008р. № 3. Рішення
набрало законної сили.

Разом із цим відповідно до частини
третьої статті 92 ЦК України орган або
особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Правовідносини між сторонами у справі
виникли на підставі цивільно-правової
угоди - договору поруки № SU-1/182/08 від
05.09.2008р.; директором ТОВ "Елоімпекс" було
підписано оспорюваний договір та
скріплено печаткою товариства, в
подальшому до правочину в такій самій
формі були внесені зміни шляхом
укладення додаткової угоди № 1 від
09.11.2009р., що не викликало сумнівів у
кредитора - ПАТ «Універсал Банк», як
сторони цього договору.

Отже, посилання позивача на те, що ПАТ
«Універсал Банк» знав про відсутність
у керівника товариства повноважень на
укладення спірного правочину, був
обізнаний про обставини для визнання
недійсними рішень Загальних зборів
учасників ТОВ "Елоімпекс", оскільки
вони випливають із статутних
документів ТОВ «Елотек» та ТОВ
«Елоімпекс» є необґрунтованими,
оскільки за всіма ознаками банк не знав
і не міг знати про можливі корпоративні
спори у ТОВ "Елоімпекс", з огляду ще й на
те, що саме товариство звернулося до
суду з відповідним позовом тільки у 2013
році.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
19.08.2014р. у справі № 3-60гс14.

У відповідності ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору

Позивач не надав будь - яких доказів
того, що відповідач мав намір шляхом
підписання поруки № SU-1/182/08 від 05.09.2008р.
досягти порушення прав та законних
інтересів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елоімпекс".

Обов'язок доказування та подання
доказів, відповідно до ст. 33 ГПК
України, розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. В даному випадку це
стосувалося позивача, що мав довести
факт відсутності повноважень у
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елоімпекс"станом на
05.08.2008р. підписувати спірну угоду.

Наведені позивачем доводи не є
належними доказами у справі у
відповідності до ст.ст. 33, 34 ГПК України
та не звільняють позивача від обов'язку
доказування обставин, що
обґрунтовують його вимоги.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, судом визнається, що
позивачем у позовній заяві не наведені
обставини, які підтверджуються
достатніми доказами, що свідчать про
обґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82-84 ГПК
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.М.Ярмак