ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року Справа № 903/232/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б.
(доповідач), Гольцової Л.А., Козир
Т.П.,розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"на рішення та
постанову Господарського суду
Волинської області від 28.04.2014
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014у
справі№ 903/232/14 Господарського суду
Волинської областіза позовом
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз
України"доВолодимир-Волинського
підприємства теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"п
ростягнення 1136251 грн. 41 коп.за участю
представників сторін:

позивача: Кость О.Г., дов. від 18.04.2014 №14-105

відповідача: Будневський А.Г., дов. від
16.10.2014 № 717

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Господарського суду Волинської
області з позовом до
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
про стягнення 1136251,41 грн., в тому числі:
865460 грн. заборгованості за поставлений
природний газ, 89872 грн. пені та 138999,62 грн.
штрафу, 8679,11 грн. інфляційних втрат та
33240,68 грн. трьох процентів річних,
нарахованих за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 28.04.2014 у справі
№ 903/232/14 (суддя
Войціховський В.А.) позов задоволено
частково; стягнуто з
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 865460 грн.
заборгованості, 8987,20 грн. пені, 13899,97 грн.
штрафу, 33240,68 грн. трьох процентів
річних та 8026,25 грн. збитків, завданих
інфляцією, а всього 929614,10 грн., 22711,98 грн.
в повернення витрат по сплаті судового
збору; в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 у справі
№ 903/232/14 (колегія суддів у складі:
головуючого судді Демянчук Ю.Г., Юрчук
М.І., Крейбух О.Г.) рішення
Господарського суду Волинської
області від 28.04.2014 у цій справі залишено
без змін в частині стягнення основного
боргу і збитків завданих інфляцією та
змінено в частині стягнутих сум пені, 3%
річних і штрафу; викладено резолютивну
частину рішення в такій редакції: "1.
Позов задовольнити частково. 2.
Стягнути з Володимир-Волинського
підприємства теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
на користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 865460 грн.
заборгованості, 44367,84 грн. пені, 69499,81
грн. штрафу, 33021,04 грн. 3% річних та 8026,25
грн. збитків, завданих інфляцією, а
всього 1020374,94 грн., 22684,12 грн. в
повернення витрат по сплаті судового
збору. 3. В позові про стягнення 45504,16
грн. пені, 219,64 грн. 3% річних, 652,86 грн.
збитків, завданих інфляцією, 69499,81 грн.
штрафу - відмовити".

Не погоджуючись частково із рішенням
суду першої інстанції та постановою
суду апеляційної інстанції, Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулося до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 та
рішення Господарського суду
Волинської області від 28.04.2014 у справі
№ 903/232/14 в частині зменшення розміру
пені на 44367,84 грн. та розміру штрафу на
69499,81 грн., прийняти в цій частині нове
рішення, яким стягнути з
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 44367,84 грн.
пені та 69499,81 грн. штрафу, в стягненні
яких було відмовлено судами попередніх
інстанцій.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Сторони згідно з приписами статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги та
скористалися передбаченим законом
правом на участь у перегляді справи в
касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових актів, вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
01.08.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі -
продавець) та Володимир-Волинським
підприємством теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
(далі - покупець) було укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
1Г/12-ТЕ-2 (далі - договір), відповідно до
умов якого продавець зобов'язався
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД
, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"), а покупець
зобов'язався приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору (п. 1.1
договору).

На виконання умов договору позивач у
період з вересня по грудень 2012 року
включно передав, а відповідач прийняв
та в подальшому спожив природний газ в
обсязі 2779,2 тис.м.куб. загальною
вартістю 3638528,65 грн.

Судами першої та апеляційної інстанції
з'ясовано, що відповідач в порушення
умов договору у встановленні строки
свої зобов'язання по оплаті
поставленого товару виконав частково,
у зв'язку із чим заборгованість
відповідача перед позивачем по оплаті
прийнятого згідно договору № 1Г/12-ТЕ-2
від 01.08.2012 природного газу склала 865460
грн., що включає в себе залишок
неоплаченого природного газу,
отриманого в грудні місяці 2012 року.

Невиконання відповідачем зобов'язань
щодо оплати поставленого природного
газу у встановлені договором строки
стало підставою звернення позивача з
позовом про стягнення з відповідача
865460 грн. основного боргу, 89872 грн. пені
та 138999,62 грн. штрафу, 8679,11 грн. збитків
від інфляції та 33240,68 грн. суми 3% річних.

Встановивши факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язань по
оплаті поставленого природного газу,
перевіривши надані позивачем
розрахунки заявлених до стягнення
процентів річних та інфляційних втрат,
суди попередніх інстанцій дійшли
висновку про задоволення позову в
частині стягнення 865460 грн.
заборгованості, 33021,04 грн. 3% річних та
8026,25 грн. збитків завданих інфляцією.
Судові акти в цій частині сторонами не
оскаржуються, а тому судом касаційної
інстанції не перевіряються.

Вирішуючи спір в частині стягнення
суми пені та штрафу за порушення
грошового зобов'язання, місцевий
господарський визнав обґрунтованими
заявлені позовні вимоги в цій частині
та, виходячи з того, що відповідач є
комунальним підприємством, власником
майна якого є територіальна громада
міста Володимира-Волинського; чинні
тарифи, які затверджені рішеннями
виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради не є
економічно обґрунтованими та не
покривають затрат відповідача на
виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання;
основними споживачами теплової
енергії є населення та релігійні
організації, котрі, в свою чергу,
несвоєчасно і не в повній мірі
оплачують отримані послуги, враховуючи
вжиття відповідачем заходів,
спрямованих на оплату спожитого
природного газу у його більшій частині,
керуючись ст. 551 Цивільного кодексу
України, ст. 233 Господарського кодексу
України та ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, дійшов
висновку про зменшення розміру
неустойки та стягнув з відповідача
штраф у розмірі 13899,97 грн. та пеню у
розмірі 8987,20 грн. пені, що становить 10
відсотків від заявлених до стягнення
сум.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для зменшення
розміру штрафних санкцій, проте,
переглядаючи рішення місцевого
господарського суду, зменшив їх розмір
до 50 % заявлених сум та стягнув з
відповідача 44367,84 грн. пені та 69499,81 грн.
штрафу.

Правомірність зменшення заявлених до
стягнення сум штрафу та пені є
предметом касаційного оскарження у цій
справі.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Як визначено п. 7.2 Договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
Договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів -
додатково сплатити штраф у розмірі 7%
від суми простроченого платежу.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною та не відповідає
передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч.
1-2 ст. 627 Цивільного кодексу України
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку, спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, які підлягають
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен з'ясувати
наявність значного перевищення
розміру неустойки перед розміром
збитків, а також об'єктивно оцінити, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зменшуючи заявлену до стягнення
позивачем суму неустойки до 50%,
апеляційний господарський суд
обґрунтовано виходив з того, що
відповідач є комунальним
підприємством, власником майна якого є
територіальна громада міста
Володимира-Волинського; чинні тарифи,
які затверджені рішеннями виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської
ради не є економічно обґрунтованими та
не покривають затрат підприємства на
виробництво теплової енергії;
основними споживачами теплової
енергії, яка виробляється відповідачем
є населення та релігійні організації,
які несвоєчасно і не в повній мірі
оплачують отримані послуги; врахував,
що згідно із звітом про фінансові
результати діяльність відповідача у 2013
році є збитковою і згідно із
поясненнями позивача сума
заборгованості за 2012 рік повністю
покривається за рахунок субвенцій
державного бюджету по погашенню
різниці в тарифах для населення.

Враховуючи вищенаведені причини
неналежного виконання зобов'язання
відповідачем, його майновий стан,
зважаючи на інтереси обох сторін спору
та виходячи з необхідності дотримання
балансу їх інтересів, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що
зменшення судом апеляційної інстанції
розміру стягуваної неустойки на 50 % і
стягнення з відповідача на корись
позивача 44367,84 грн. пені, та 69499,81 грн.
штрафу відповідає вимогам
співрозмірності, справедливості та
враховує інтереси позивача.

Матеріали справи свідчать про те, що
господарським судом апеляційної
інстанції в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
досліджено матеріали справи в їх
сукупності і вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України суд
касаційної інстанції лише перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Оцінка та перевірка обставин справи і
доказів не віднесена до повноважень
касаційної інстанції.

Викладені у касаційній скарзі доводи
скаржника по суті зводяться виключно
до заперечень щодо здійсненої судами
першої та апеляційної інстанції оцінки
доказів у справі та доведення інших
обставин, ніж ті, що були встановлені
судами попередніх інстанцій, в той час
як згідно з вимогами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права вирішувати питання про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти наявні
у справі докази.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваних судових рішень не знайшли
свого підтвердження, у зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
постанови Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014, якою
частково змінено рішення
Господарського суду Волинської
області від 28.04.2014, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 у справі
№ 903/232/14 Господарського
суду Волинської області залишити без
змін.

Головуючий суддя:
Л. Іванова

судді:
Л. Гольцова

Т. Козир