ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 р.
Справа №917/2273/13

за позовом Фізичної особи суб"єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, 36022

до 1. Державного підприємства "Південна
залізниця", вул. Червоноармійська,7, м.
Харків, 61052

2.Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по
Полтавській області, вул. Леніна, 1/23, м.
Полтава, 36014

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Відділ
державної виконавчої служби
Миргородського міськрайонного
управління юстиції, 37602, Полтавська
область, м. Миргород, вул. Гоголя, 165

про визнання договору таким, що діє

Суддя Солодюк О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, дов. в
протоколі

від відповідачів: 1. Бутенко А.Г., дов. в
протоколі; 2. Миськів В.М., дов. в
протоколі

від третьої особи: не з"явився

Суть спору: Розглядається позовна
заява про визнання договору оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 407/05-Н від 27.07.2005
р. таким, що діє.

Від позивача надійшов супровідний лист
про залучення до матеріалів справи
оригіналу квитанції про сплату оренди
державного майна по договору № 407/05-Н
від 27.07.05р. (вх. №13286 від 10.10.14р.) та
супровідний лист про залучення до
матеріалів справи оригіналу договору
страхування на 8 аркушах ( вх. № 13423 від
14.10.14р.).

Позивач на вимогах наполягає.

Відповідач 1 у відзиві позов не визнає,
посилаючись на рішення господарського
суду Полтавської області від 14.06.2010
року по справі № 22/230, по якому РВ ФДМУ
по Полтавській області звернулось до
суду з позовом про висилення ФОП ОСОБА_1
з орендованої частини фойє вокзалу
площею 10,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та
стягнення з ФОП ОСОБА_1 суми неустойки в
розмірі 2 198,10 грн.

Дія договору оренди № 407/05-Н з 27.07.2005р.,
як зазначає відповідач 1, припинена з
27.04.2008 р. Рішенням суду позовні вимоги
задоволені повністю. Апеляційна скарга
ФОП ОСОБА_1 на рішення господарського
суду Полтавської обласі залишена без
задоволення, а касаційна скарга
повернута скаржнику без розгляду.

Відповідач 2 у відзиві позов не визнає,
посилаючись зокрема на те, що факт
припинення дії договору оренди № 407/05-Н
з 27.04.2008р. є преюдиціальним, тобто таким,
що не потребує повторного доказування
у даній справі.

Відповідач 2 у відзиві зазначає, що
позивач посилається, як на одну із
підстав визнання договору таким, що
діє, на той факт, що Акт
приймання-передачі про повернення
об'єкта оренди не підписувався між
позивачем та відповідачем 2, оскільки
звільнення орендного приміщення
відбувалося в примусовому порядку під
час вчинення виконавчих дій.

Відповідач 2 вказує, що позивачем в
порушення ст. 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та п.2.4 договору, в добровільному
порядку після припинення договору,
жодних дій по поверненню орендованого
майна не здійснено та Акт
прийому-передачі державного майна не
підписано. А тому, відповідач 2
звернувся до господарського суду
Полтавської області про виселення
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з
орендованого приміщення.

30.08.2012 року під час примусового
виконання наказу господарського суду
Полтавської області від 05.10.2010 по
справі №22/230, було встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 звільнено орендовану частину
фойє вокзалу на 1-му поверсі 2-х
поверхової будівлі площею 10 кв. м. на ст.
Ромодан, Південної залізниці, про що
складено Акт державного виконавця ВДВС
Миргородського МУЮ від 30.08.2012 р.

Відповідач 2 у відзиві вказує, що є
безпідставним посилання позивача на
те, що ФОП ОСОБА_1 проводиться
страхування об'єкту оренди та сплата
орендної плати відповідно до умов
договору, і це є однією із підстав
визнання договору таким, що діє,
оскільки чинним законодавством не
передбачено, що сплата орендної плати
після припинення договору оренди за
час фактичного користування майном
може свідчити про продовження орендних
відносин.

Відповідач 2 також зазначає, що
проведення позивачем страхування
об'єкта оренди за недіючим договором
оренди, також не передбачено чинним
законодавством, а тому також не є
підставою продовження договірних
відносин, та може бути розцінено лише,
як вчинення таких дій позивачем на
власний розсуд.

Про припинення договірних відносин за
договором оренди № 407/05-Н з 27.04.2008р., як
зазначає відповідач 2, свідчить сплата
позивачем сум неустойки, нарахованих
відповідачем 2 за користування
державним майном після закінчення
терміну дії договору.

Враховуючи, що єдиною підставою для
користування позивачем приміщенням є
оренда, а також те, що з моменту
закінчення дії договору і до 30.08.2012 р.
(дата звільнення орендованої площі
згідно Акту державного виконавця),
позивач безпідставно користувався
державним майном, відповідачем 2 у
відповідності до ст. 785 Цивільного
кодексу України нараховувалися суми
неустойки у розмірі подвійної орендної
оплати.

Вищезазначений факт, як зазначає
відповідач 2, підтверджується
рішеннями господарського суду
Полтавської області по справах №№
3/57-09, 13/176, 8/34, 22/112 про стягнення з
позивача неустойки по спірному
договору.

Добровільна сплата позивачем
неустойки в подвійному розмірі
орендної плати, свідчить про те, що
позивач погодився з припиненням
договірних відносин з 27.04.2008 p.

Відповідач 2 також зазначив, що на
протязі 2012-2013 років на розгляді в
господарському суді Полтавської
області перебували справи №№18/1229/12,
18/2551/12 за позовом Регіонального
відділення ФДМУ по Полтавській області
до ФОП ОСОБА_1 про стягнення неустойки
за період з жовтня 2011р. по серпень 2012 р.,
за результатами розгляду яких позови
задоволено в повному обсязі.

Третя особа у листі (вх. № 12573 від
25.09.14р.) зазначає, що при вирішенні
спору покладається на розсуд суду.
Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, у клопотанні (вх.
№ 13413 від 14.10.14р.) просить суд розглянути
справу без участі її представника.

Ухвалою суду від 21.03.14р. провадження у
справі зупинялось до вирішення
господарської справи № 917/1656/13.

02.09.14р. ухвалою суду провадження у
справі було поновлено.

Строк вирішення спору продовжено
згідно ч. 3 ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 14.10.14р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Повний текст рішення оформлено та
підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

Між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Полтавській області (орендодавець)
(далі-відповідач 2) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
(далі-позивач) був укладений договір
оренди майна, що належить до державної
власності № 407/05-Н від 27.07.05р.,
відповідно до якого по акту
приймання-передачі майна, що належить
до державної власності від 27.07.05р., було
передано останньому в строкове платне
користування державне майно - частину
фойє вокзалу на першому поверсі
двохповерхової будівлі площею 10 кв. м,
розташованого АДРЕСА_2, вартість якого
визначена згідно з експертною оцінкою
станом на 21.03.05р. і становить відповідно
4 300,00 грн. - знаходиться на балансі
Гребінківської дистанції цивільних
споруд (м. Гребінка, вул.
Петровського,122). Цей договір укладено
строком на 11 місяців, що діє з 27.07.05р. до
26.06.06р. включно.

Відповідно до п. 10.2. договору оренди -
умови цього договору зберігають силу
протягом всього терміну цього
Договору. В тому числі у випадках, коли
після його укладення, законодавством
встановлено правила, що погіршують
становище Орендаря.

Відповідно до п. 10.6. договору оренди - у
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або змін цього
договору після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця, за
погодженням з Балансоутримувачем,
договір вважається продовженим на той
самий термін і на умовах, які були
передбачені цим договором.

Позивач в обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що сторонами було
досягнуто згоди по всім умовам
договору оренди. Договір був
підписаний також уповноваженою особою
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області та уповноваженою
особою відокремленого підрозділу
«Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління».

27.07.2005 р. був складений акт приймання -
передачі майна, що належить до
державної власності.

На підставі договору оренди позивачем
було замовлено і збудовано відповідний
торгівельний павільйон на орендованій
позивачем площі. Вказаний павільйон
знаходиться на території АДРЕСА_2, як
зазначає позивач, і на даний час.

Позивач також посилається на те, що
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області не зверталось з
позовом до господарського суду про
розірвання вказаного договору оренди.
Також, на даний час жодним судом
України не ухвалювалось рішення про
розірвання договору оренди.

Позивач також зазначає, що між ним та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Полтавській області не підписувався
акт приймання-передачі щодо повернення
об'єкта оренди Балансоутримувачу
відповідно до п. 2.4. договору оренди.

Крім того, позивач зазначає, що на даний
час Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області не зверталось з
позовом до господарського суду про
визнання недійсним та/або
неправомірним вказаного договору.
Також, жодним судом України не
ухвалювалось рішення про визнання
недійсним та/або неправомірним
вказаного договору оренди.

Позивач зазначає, що відповідно до умов
договору оренди, ним проводиться
страхування об'єкту оренди та сплата
орендної плати.

Враховуючи вищезазначене, позивач
просить визнати договір оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 407/05-Н від 27.07.2005
р. таким, що діє.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши додані докази,
суд дійшов висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 14.06.2010 р. по
справі № 22/230 (а.с. 50-51, том 1) зобов"язано
фізичну особу - підприємця ОСОБА_1
виселитися з орендованої частини фойє
вокзалу на 1-му поверсі 2-х поверхової
будівлі площею 10,0 кв.м., за адресою:
АДРЕСА_2, що є державною власністю.
Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 суму неустойки в розмірі 2 198, 10
грн. на підставі ст. 785 Цивільного
кодексу України.

В постанові від 13.09.2010 р. по справі № 22/230
(а.с. 52-54, том 1) Київський міжобласний
апеляційний господарський суд
погодився з висновком місцевого суду
про припинення договору оренди майна,
що належить до державної власності №
407/05-Н від 27.07.2005 р. з 27.04.2008 р.

Апеляційна скарга фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишена без
задоволення. Змінено п. 2 резулютивної
частини рішення по справі № 22/230 від
14.06.2010 р. та викладено в наступній
редакції: «п. 2. Зобов'язати виселити
фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 з
орендованої частини фойє вокзалу на
1-му поверсі 2-х поверхової будівлі
площею 10,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, що є
державною власністю.

В решті рішення господарського суду
Полтавської області по справі № 22/230
від 14.06.2010 р. залишено без змін.

Господарським судом Полтавської
області розглядались справи № 22/112, №
13/176, 3/57, 18/1229/12, 18/2551/12 (а.с.57-62, 66-67, том 1) за
результатом розгляду яких з фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 в порядку ст.
785 ЦК України стягнуто неустойку в
зв'язку з неповерненням ФОП ОСОБА_1
майна за договором оренди від 27.07.2005 р.
№ 407/05-Н, або провадження у справі
припинялось в зв'язку зі сплатою
відповідачем боргу.

В постанові від 22.01.2013 р. по справі №
18/1229/12 за позовом Полтавського
транспортного прокурора в інтересах
держави в особі РВ ФДМУ по Полтавській
області про стягнення з фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 3 583, 09 грн.
неустойки за невиконання обов'язку з
повернення приміщення, орендованого за
договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
407/05-Н від 27.07.2005 р. за період з 01.10.2011
р. по 30.04.2012 р. (а.с.63-65, том 1), колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду зазначила:

«Рішенням господарського Полтавської
області від 14.06.2010 р. у справі № 22/230
зазначений позов задоволено.

Зазначеним рішенням встановлено, що
договір оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності за №
407/05 - Н припинив свою дію 27.04.2008 р., а
також зазначено, що відповідач на час
прийняття рішення безпідставно
користується державним майном,
переданим в оренду за цим договором.

Вказане рішення залишено без змін
Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.09.2010 р., а тому
набрало законної сили.

Згідно з ч. 2 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
вважає, що факт припинення дії договору
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності за № 407/05 - Н
27.04.2008 р., а також факт використання
відповідачем переданого за цим
договором державного майна станом
на 14.06.2010 р. (дата прийняття рішення
господарського суду Полтавської
області від 14.06.2010 р. у справі № 22/230), не
потребують повторного доказування у
даній справі.»

Далі в постанові зазначено:

«Оскільки, як було наведено вище,
рішенням суду, що набрало законної сили
підтверджується те, що договір оренди
нерухомого майна, яке належить до
державної власності за № 407/05 - Н
припинив свою дію 27.04.2008 р., відповідач
станом на 14.06.2010 р. використовував
передане за цим договором майно,
враховуючи, що відповідач не надав
доказів повернення орендованого майна
у встановленому договором порядку
після 14.06.2010 р., колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду Полтавської
області про наявність підстав для
стягнення з відповідача неустойки за
неповернення орендованого майна в сумі
3583,09 грн. за період з 01.10.2011 р. по 30.04.2012
р.»

Господарським судом Полтавської
області від 07.02.2013 р. по справі № 18/2551/12
(а.с.66-67, том 1) розглядалась позовна
заява Регіонального відділення ФДМУ по
Полтавській області про стягнення з
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 неустойки в
розмірі подвійної орендної плати в
сумі 1814,26 грн. за період з 01.05.2012 р. по
17.08.2012 р. згідно положень ст. 785 ЦК
України, в зв'язку з неповерненням
відповідачем майна за договором оренди
від 27.07.2005 р. № 407/05-Н.

В рішенні суд зазначив, що "дію
вищезазначеного договору припинено з
27.04.2008 р. в зв'язку з закінченням
терміну, на який його було укладено, що
підтверджується рішенням
господарського суду Полтавської
області від 14.06.2010 р. № 22/230, залишеним в
силі Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
13.09.2010 р."

В рішенні також зазначено:

«Враховуючи, що єдиною підставою для
користування відповідачем приміщенням
був договір оренди, який припинив свою
дію, а також те, що відповідач
безпідставно користується державним
майном, позивачем правомірно
нарахована неустойка у розмірі 1 814,26
грн. за період з 01.05.2012 р. по 17.08.2012 р.»

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
актом державного виконавця ВДВС
Миргородського міськрайонного
управління юстиції від 30.08.2012 р. при
примусовому виконанні наказу, виданого
господарським судом Полтавської
області 05.10.2010 р. № 22/230 (а.с. 55, том 1)
встановлено, що ОСОБА_1 звільнено
орендовану частину фойє вокзалу на 1-му
поверсі 2-х поверхової будівлі площею 10
кв.м. на ст. Ромодан, тим самим виконав
рішення суду.

Посилання відповідача на те, що ним
сплачується орендна плата по договору
оренди від 27.07.2005 р. № 407/05-Н (а.с.23, том 1,
а.с. 73, том 2, а.с. 92, том 2), а також на
договір добровільного страхування
майна № 1302229 від 01.11.2013 р. (а.с. 98-103, том 2)
суд вважає безпідставними, оскільки
вищезазначені дії відповідача не
спростовують висновку суду про
припинення договору оренди.

Є необґрунтованим та безпідставним
посилання позивача на рішення
господарського суду від 03.09.2009 р. по
справі № 3/213-08 та рішення по справі №
917/1893/13, оскільки спірні правовідносини
по вищезазначеним справам не виникали
з договору оренди № 407/05-Н від 27.07.2005 р.

Суд вважає безпідставним і посилання
позивача на рішення господарського
суду Полтавської області від 31.03.2014 р.
по справі № 917/1656/13 (а.с. 110, 111 том 2),
залишеним без змін Постановою Вищого
господарського суду України від 20.08.2014
р. з наступних підстав.

По справі № 917/1656/13 позивач просив суд
зобов'язати фізичну особу - підприємця
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
площу в будівлі залізничного вокзалу
ст. Ромодан Південної залізниці за
адресою: АДРЕСА_2.

В постанові від 20.08.2014 року по справі №
917/1656/13 (а.с. 112, 113 том 2) Вищий
господарський суд України зазначив:

«Із наявних у справі матеріалів
вбачається, що договір № 40405-Н від 27.07.2005
року щодо оренди частини приміщення
вокзалу ст. Ромодан Південної
залізниці припинено у зв'язку з
закінченням строку дії, а рішенням
господарського суду Полтавської
області від 14.06.2010 року у справі № 22/230,
зі змінами, внесеними постановою
Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 13.09.2010 року
вимоги Регіонального відділення Фонду
державного майна України про виселення
відповідача з орендованого приміщення
задоволено.

Проте, оспорюючи доводи позивача щодо
безпідставного користування майном
відповідач надав договір № 84/07-Н від 7
листопада 2007 року, за яким Регіональне
відділення Фонду державного майна
України, за згоди на це позивача у
справі, передало відповідачу в оренду
частину приміщення вокзалу ст. Ромодан
Південної залізниці загальною площею 15
кв.м.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року, яка
у касаційному порядку не оскаржувалась
цей договір визнано чинним.

За таких обставин, висновок
апеляційного господарського суду про
самовільне користування майном
державного підприємства не можна
визнати таким, що відповідає дійсним
обставинам справи, а тому враховуючи
зокрема і те, що Фонд державного майна
України є органом управління державною
власністю, підстав для виселення
відповідача та скасування рішення суду
першої інстанції про відмову в позові
за наведених апеляційним
господарським судом мотивів не було».

Таким чином, Вищий господарський суд
України зазначив про припинення
договору оренди № 407/05-Н від 27.07.2005 р.,
але спростував доводи позивача по
справі № 917/1656/13 про самовільне
користування відповідачем державним
майном, оскільки останній користується
ним на підставі договору оренди № 84/07-Н
від 07.11.2007 р., який Постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 р. по
справі № 1893/13 визнано чинним (а.с.13-17,
том 2).

Суд також вважає безпідставним
посилання позивача на те, що в договорі
оренди № 407/05-Н від 27.07.2005 р. зазначено,
що предметом договору є державне майно
- частина фойє вокзалу на першому
поверсі двохповерхової будівлі площею
10 кв. м, розташованого АДРЕСА_2, а у
свідоцтві на право власності від 02.04.2008
р. (а.с. 66, том 2) зазначено адресу об'єкта:
АДРЕСА_3, оскільки, як пояснили
представники відповідачів, адреса
об'єкту державного майна змінювалась, і
вищезазначене не є підставою для
задоволення даного позову.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Аналогічну норму містити ст. 20
Господарського кодексу України.

З вищенаведеного вбачається, що вимога
позивача - визнати договір оренди
таким, що діє, не відповідає
встановленим способам захисту права
цивільних прав та інтересів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
безпідставні, необґрунтовані,
спростовані наявними доказами і
задоволенню не підлягають.

На підставі матеріалів справи,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя
О.В. Солодюк

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 17 жовтня 2014 року.

Примітка: Рішення набирає законної
сили в порядку, встановленому cm. 85 ГПК
України та може бути оскаржене в
порядку, визначеному cm. 93 ГПК України.