ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"22" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3300/14

за позовом Прокурора Бородянського
району Київської області в інтересах
держави в особі:

Київського обласного та у м. Києві
управління лісового і мисливського
господарства,

м. Київ,

Державного підприємства «Клавдієвське
лісове господарство», смт. Клавдієве,
Бородянський район.

до Бородянської районної державної
адміністрації Київської області, смт.
Бородянка,

Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДЕКО ЛЮКС», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивачів - ОСОБА_1

про скасування розпоряджень
Бородянської РДА та визнання недійсним
договору оренди землі

Суддя Щоткін О.В.

Представники:

прокурор - Івашин О.Є. - посвідчення №
024909 від 17.03.2014р.;

позивач 1 - не з'явився;

позивач 2 - Баришенко С.В. предст. дов.
№1/08 від 02.01.2014р.;

відповідач 1 - не з'явився;

відповідач 2 - Ненада О.А. - предст. дов. №
25/08/14 від 25.08.2014р.;

третя особа - ОСОБА_1.(особисто)

ОСОБА_4 предст. дов. б/н від
10.10.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
прокурора Бородянського району
Київської області в інтересах держави
в особі: Київського обласного та у м.
Києві управління лісового і
мисливського господарства та
державного підприємства «Клавдієвське
лісове господарство» до Бородянської
районної державної адміністрації
Київської області та Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДЕКО
ЛЮКС», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачів - ОСОБА_1 про визнання
незаконними та скасування
розпоряджень Бородянської
райдержадміністрації №239 від 18.03.2010р.
та №963 від 21.09.2012р. та визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки загальною площею 2,7 га,
розташованої на території
Клавдієво-Тарасівської селищної ради
Бородянського району Київської
області за межами населеного пункту
укладений 28.09.2012р. між Бородянською
райдержадміністрацією та товариством
з обмеженою відповідальністю «ДЕКО
ЛЮКС», який зареєстровано в управлінні
Держземагентства у Бородянському
районі за №00385 від 28.09.2012р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.08.2014р. було порушено
провадження у справі №911/3300/14 та
призначено до розгляду на 01.09.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.09.2014р. розгляд справи
було відкладено на 22.09.2014 р.

22.09.2014р. через канцелярію суду
відповідач -2 ТОВ «ДЕКО ЛЮКС» надав
відзив на позовну заяву, в якому позов
не визнав та просив у задоволенні
позовних вимог відмовити. Зазначений
відзив залучений до матеріалів справи.

13.10.2014р. через канцелярію суду від
позивача-2 ДП «Клавдієвське лісове
господарство» надійшли письмові
пояснення, які були залучені судом до
матеріалів справи.

13.10.2014р. через канцелярію суду від
прокуратури Бородянського району
Київської області надійшли письмові
заперечення на відзиві відповідача-2.
Зазначені заперечення були залучені
судом до матеріалів справи.

13.10.2014р. через канцелярію суду від
ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення по
суті позовних вимог. Зазначені
пояснення були залучені судом до
матеріалів справи.

До того ж, ОСОБА_1 подав до суду
клопотання, в якому просив допитати
сертифікованого архітектора, члена
Національної спілки архітекторів
України Свечнікова Володимира
Анатолійовича.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Стаття 18 Господарського
процесуального кодексу України
визначає коло учасників
господарського процесу, відповідно до
якої, до складу учасників судового
процесу входять: сторони, треті особи,
прокурор, інші особи, які беруть участь
у процесі у випадках, передбачених цим
Кодексом.

Господарським процесуальним кодексом
України не передбачено такого учасника
господарського процесу, як свідок.

Також, господарський процесуальний
кодекс не передбачає збирання доказів
у справі шляхом допиту свідків.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

До того ж, варто зазначити, що така
процесуальна дія, як допит свідка, має
відбуватися у встановленому
процесуальним законодавством України,
порядку, зокрема, свідок має бути
попереджений про кримінальну
відповідальність за відмову від
давання показань чи завідомо
неправдиві показання.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовив
ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про
допит свідка.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.09.2014р. у справі було
продовжено строк в порядку ст. 69 ГПК
України та відкладено розгляд справи
на 13.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.10.2014р. до участі у справі
було залучено третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивачів - ОСОБА_1.

В судовому засіданні 13.10.2014р.
оголошувалась перерва в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України на 22.10.2014р.

22.10.2014р. через канцелярію суду від
відповідача 1 - надійшло клопотання про
розгляд справи за відсутності
повноважного представника
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області, яке
судом було задоволено.

22.10.2014р. через канцелярію суду від
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачів - ОСОБА_1 надійшла
заява про забезпечення позову шляхом
заборони відповідачу - 2 ТОВ «ДЕКО
ЛЮКС» проводити незаконне будівництво
та зупинити будівництво за адресою
вул. Піонерська, 22

Відповідно до ст.ст. 66, 67 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про судовий збір»,
судовий збір справляється в т.ч. за
подання до суду позовної заяви та іншої
заяви, передбаченої процесуальним
законодавством. Відповідно до положень
цього Закону судовий збір справляється
у відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі. За
подання до суду заяв про вжиття
запобіжних заходів та забезпечення
позову справляється судовий збір - 1,5
розміру мінімальної заробітної плати.

Однак, всупереч вищезазначеним
приписам закону, заявником судовий
збір за подання заяви про вжиття
запобіжних заходів сплачено не було, у
зв'язку з чим суд вирішив дану заяву
залишити без розгляду.

Враховуючи те, що дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, яких
достатньо для об'єктивного вирішення
спору по суті, судом закінчено, а також
враховуючи приписи статті 69
Господарського процесуального кодексу
України щодо строків розгляду справи,
суд, керуючись нормами статті 85
Господарського процесуального кодексу
України, в судовому засіданні 22.10.2014р.
оголосив вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд Київської
області, -

встановив:

Розпорядженням Бородянської районної
державної адміністрації № 239 від
18.03.2010р. надано дозвіл ТОВ «Деко Люкс»
на оформлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
оренди на земельну ділянку площею 2,7 га
для обслуговування належної на праві
власності частини майнового комплексу.

На підставі вказаного розпорядження
розроблена технічна документація, яка
затверджена розпорядженням в.о.голови
Бородянської райдержадміністрації №
963 від 21.09.2012р.

28.09.2012 року між Бородянською
райдержадміністрацією та ТОВ Деко
Люкс» укладено договір оренди
земельної ділянки, який зареєстровано
в управлінні Держкомзему у
Бородянському районі, про що вчинено
запис за № 00385 від 28.09.2012р.

Відповідно до договору земельної
ділянки від 28.09.12р. та висновку
державної експертизи землевпорядної
документації від 27.08.10 № 780-05 HO,
нормативно грошова оцінка земельної
ділянки площею 2,7 га , що надається в
користування (на умовах оренди) ТОВ
«Деко люкс» складає 1478351,23 грн.

У позовній заяві прокурор зазначає, що
розпорядження Бородянської районної
державної адміністрації № 239 від
18.03.2010р. та № 963 від 21.09.2012р. прийняті з
порушенням земельного законодавства
України, оскільки питання про
вилучення спірної земельної з
користування ДП «Клавдієвське лісове
господарство» не вирішувалось, як це
передбачено чинним законодавством
України.

Так, статтею 13 Конституції України
визначено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Статтею 84 Земельного кодексу України
визначено, що у державній власності
перебувають усі землі України, крім
земель комунальної та приватної
власності. Право державної власності
на землю набувається і реалізується
державою в особі Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, державних
органів приватизації відповідно до
закону.

Згідно ст. ст. 116, 123, 124 Земельного
кодексу України, ст. ст. 4, 15 Закону
України «Про оренду землі», юридичні
особи набувають право оренди земельних
ділянок із земель державної власності
за рішенням органів виконавчої влади в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Орендодавцями земельних ділянок, що
перебувають у державній власності є
районні, обласні, Київська і
Севастопольська міські державні
адміністрації, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим та Кабінет
Міністрів України в межах повноважень,
визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу
України, у постійне користування ліси
на землях державної власності для
ведення лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

Згідно ч. 4 ст. 17 Лісового кодексу
України, право постійного користування
лісами посвідчується державним актом
на право постійного користування
земельною ділянкою. У відповідності до
пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві
положення» Лісового кодексу України,
до одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріалами
лісовпорядкування.

Як було встановлено судом та
підтверджено матеріалами справи,
зокрема листом Управління
Держземагенства у Бородянському
районі Київської області вих. № 1223/05-15
від 21.10.2014р., станом на 01.01.2010р. та на
даний час спірна земельна ділянка
згідно планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування належала
та належить ДП «Клавдієвський лісгосп»
на праві постійного користування
(Дібровське лісництво, квартал 7 виділ
1), як земельна ділянка
лісогосподарського призначення
(категорія «садиби»).

Згідно ч. 1 ст. 5 Лісового кодексу
України, до земель лісогосподарського
призначення належать лісові землі, на
яких розташовані лісові ділянки, та не
лісові землі, зайняті
сільськогосподарськими угіддями,
водами й болотами, спорудами,
комунікаціями, малопродуктивними
землями тощо, які надані в
установленому порядку та
використовуються для потреб лісового
господарства. В ч. 1 ст. 55 Земельного
кодексу України також зазначено, що до
земель лісогосподарського призначення
належать землі, вкриті лісовою
рослинністю, а також не вкриті лісовою
рослинністю, нелісові землі, які надані
та використовуються для потреб
лісового господарства.

Статтею 149 Земельного кодексу України,
встановлено порядок вилучення
земельних ділянок наданих у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності.

Земельні ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності, можуть
вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування (ч. 1 ст.149 Земельного
кодексу України).

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень (ч. 2 ст. 149
Земельного кодексу України).

Проте, всупереч вищевказаним вимогам
законодавства, під час відведення
спірної земельної ділянки в оренду ТОВ
«ДЕКО ЛЮКС» питання про вилучення
земельної ділянки з користування ДП
«Клавдієвський лісгосп» не
вирішувалось.

Посилання відповідача-1 та
відповідача-2 на те, що при наданні в
оренду спірної земельної ділянки ДП
«Клавдієвське лісове господарство»
надало згоду на вилучення даної
земельної ділянки, не приймається
судом до уваги, оскільки земельним
законодавством чітко встановлений
порядок вилучення земель
лісогосподарського призначення, який
не було дотримано.

Самої лише згоди землекористувача
недостатньо для надання земельної
ділянки в користування, якщо відсутнє
рішення повноважного органу про
вилучення спірної земельної ділянки.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що розпорядження
Бородянської районної державної
адміністрації № 239 від 18.03.2010р. та № 963
від 21.09.2012р. видані з порушенням норм
земельного законодавства, оскільки був
порушений порядок надання спірної
земельної ділянки у користування, а
тому з вказаних вище підстав дані
розпорядження підлягають скасуванню.

Оскільки, розпорядження Бородянської
районної державної адміністрації № 239
від 18.03.2010р. та № 963 від 21.09.2012р. є
незаконними і прийняті з порушенням
земельного законодавства України, то,
на думку прокурора, і договір оренди
земельної ділянки від 28.09.2012р., який
зареєстровано в управлінні
Держземагенства у Бородянському
районі за № 00985, укладений на
підставі цих розпоряджень є недійсним.

Так, у відповідності до ст. 202
Цивільного кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що оспорюваний договір
оренди земельної ділянки укладений на
підставі розпоряджень Бородянської
районної державної адміністрації № 239
від 18.03.2010р. та № 963 від 21.09.2012р., які є
незаконними і прийняті з порушенням
земельного законодавства України, він
підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, позовні вимоги прокурора
Бородянського району Київської
області підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Частиною першою ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» передбачено, що
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі. За
подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
справляється судовий збір у розмірі 1
мінімальної заробітної плати. За
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
справляється судовий збір у розмірі 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
станом на 1 січня 2014 року мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить 1218,00 грн.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або
більше вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

Аналогічна правова позиція зазначена в
п. 2.11 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України».

Як вбачається з прохальної частини
позовної заяви, прокурором заявлено 3
позовні вимоги немайнового характеру
за подання яких підлягає сплаті 3654,00
грн. судового збору.

Приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору
(п. 4.6 Постанови № 7 від 21.02.2013р.).

Таким чином, оскільки позов поданий
прокурором, який звільнений від сплати
судового збору, судовий збір в розмірі
3654,00 грн. відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України підлягає стягненню з
відповідачів в доход державного
бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Прокурора Бородянського району
Київської області задовольнити
повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати
розпорядження Бородянської районної
державної адміністрації Київської
області № 239 від 18.03.2010р. «Про надання
дозволу ТОВ «ДЕКО ЛЮКС» на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
оренди на земельну ділянку для
обслуговування належної на праві
власності частини майнового комплексу
на території Клавдієво-Тарасівської
селищної ради».

3. Визнати незаконним та скасувати
розпорядження Бородянської районної
державної адміністрації Київської
області № 963 від 21.09.2012р. «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, щодо складання
документів, що посвідчують право
оренди на земельну ділянку ТОВ «ДЕКО
ЛЮКС» для обслуговування належної їм
на праві власності частини майнового
комплексу на території
Клавдієво-Тарасівської селищної ради»

4. Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений 28.09.2012
року між Бородянською районною
державною адміністрацією Київської
області (07801, Київська область, смт.
Бородянка, вул. Леніна, 331, ) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДЕКО ЛЮКС» (04136, м.
Київ, вул. Стеценка, 1-А, ),
який зареєстровано в управлінні
Держземагентства у Бородянському
районі за №00385 від 28.09.2012р.

5. Стягнути з Бородянської районної
державної адміністрації Київської
області (07801, Київська область, смт.
Бородянка, вул. Леніна, 331, ) в доход державного бюджету
України 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДЕКО ЛЮКС» (04136, м.
Київ, вул. Стеценка, 1-А, )
в доход державного бюджету України 1827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору.

7. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 28.10.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.