ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.2014 Справа № 920/1359/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп»,
м.Суми

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Зарічник»,м.Суми

третя особа на стороні відповідача:
ПКТФ «Екотех», м.Суми

про стягнення 790 843,03 грн.

СУДДЯ МОЇСЕЄНКО В.М.

представники сторін:

від позивача: Батура О.І.,
довіреність від 27.01.2014р. № 1

від відповідача: Марченко І.В.,
довіреність від 15.09.2014р.

третя особа: не з'явився

за участю секретаря судового засідання
Сороки Л.М.

Суть спору: позивач, згідно вимог
позовної заяви № 865 від 31.07.2014р. просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь 790843,00 грн. заборгованості, а
також стягнути судові витрати,
пов'язані з розглядом справи.

Відповідач подав відзив від 18.09.2014р. на
позов, в якому позовні вимоги вважає
необґрунтованими, посилаючись на те ,
що позивач не є юридичною особою -
фінансовою установою, яка має право
надавати фінансові послуги, зокрема
укладати договори факторингу щодо
отримання права вимоги за кредитними
договорами та не здійснює діяльність з
надання фінансових послуг, тому
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, ухвалою господарського
суду Сумської області від 02.10.2014р. було
продовжено строк розгляду справи та
повторно зобов'язано позивача в строк
до 09.10.2014р. направити свого
представника до відповідача зі всіма
необхідними документами, що стосуються
факту та розміру заборгованості,
провести звірку взаєморозрахунків по
договору № б/н від 01.04.2006р., акт звірки
подати в судове засідання. Подати в
судове засідання оригінали документів
, які долучені до позовної заяви ( для
огляду), а також належним чином
завірені копії документів, які
підтверджують заборгованість
відповідача в сумі 790843,03 грн.

16.10.2014р. до господарського суду
Сумської області надійшло клопотання
від позивача , згідно якого він просить
суд долучити до матеріалів справи лист
ТОВ «Зарічник», направлений на адресу
позивача за вих. номером 227 від 06.10.2014р.,
відповідно до якого останній
повідомляє, що договір про сумісну
діяльність від 01.04.2006р. між ТОВ
«Зарічник» та ПКТФ «Екотех» не
укладався, заборгованість в сумі 790843,03
грн. ,за даними бухгалтерського обліку
ТОВ «Зарічник», перед ПКТФ «Екотех» не
підтверджується.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася , письмово повідомила
господарський суд Сумської області
про те, що позовні вимоги позивача
підтримує в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

. В обґрунтування своїх вимог про
стягнення з відповідача 790843,03 грн.
заборгованості, позивач посилається на
те, що 09.02.2013р. між ним та третьою особою
було укладено договір № 2 про
відступлення права вимоги, відповідно
до якого до позивача перейшло право
вимоги до відповідача за договором б/н
від 01.04.2006р., про що було повідомлено
останнього листом від 14.02.2013р. № 0214-1.

Як зазначає позивач, виконані
третьою особою роботи по договору від
01.04.2006р. на суму 1608796,67 грн. підтверджені
належним чином оформленими між
відповідачем та третьою особою актами
виконаних робіт.

Останній платіж за зобов'язаннями
відповідач здійснив на користь третьої
особи 05.08.2011р. Як стверджує позивач,
заборгованість відповідача за
виконані третьою особою роботи
становить 790 843,03 грн., яка
підтверджується доданим до матеріалів
позову рахунком 3772 ( а.с. 17-116), тому
просить суд стягнути з відповідача
борг в зазначеному розмірі.

Відповідач , у поданому до суду
18.09.2014р. відзиві на позов заперечує
наявність заборгованості перед
позивачем в розмірі 790 843,03 грн.,
зазначає, що надана позивачем карта
рахунку 3772 від 01.01.2007р. - 31.12.2012р. ( а.с.17
-116) не є первинним документом , а тому
не є належним доказом наявності боргу
за договором від 01.04.2006р. Крім того,
відповідач зазначає, що договір
відступлення прав вимоги № 2 від
09.02.2013р., укладений між ПВКП «Екотех» і
ТОВ «Брокінвестгруп» , за своєю суттю є
договором факторингу, право на
укладення якого ТОВ «Брокінвестгруп»
не має, оскільки не є юридичною особою -
фінансовою установою , яка має право
надавати фінансові послуги, зокрема
укладати договори факторингу що
отримання права вимагати за кредитними
договорами.

Згідно вимог ст.33 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підстави своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Надана позивачем до матеріалів позову
карта рахунку 3772 за 01.1.2007 - 31.12.2012р.р. (
а.с. 17-116) не є первинним документом в
розумінні ст..9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», оскільки не
містить всіх обов'язкових реквізитів,
тому не є належним доказом наявності
боргу за договором від 01.04.2006р.
Посилання позивача на набуття ним
права вимоги до відповідача відповідно
до зобов'язань, які існували між ТОВ
«Зарічник» та ПКТФ «Екотех» за
договором від 01.04.2006р., суд вважає
безпідставними, оскільки у наданій
позивачем картці рахунку зазначений
інший договір - № ДГ- від
27.12.2007р. , який позивачем до суду не
наданий і зміст його судом не
досліджений.

Обґрунтовуючи свої вимоги , позивач
посилається на те, що ним за договором
про відступлення прав вимоги від
09.02.2013р. №2, укладеним з третьою особою ,
отримано право вимоги за договором від
01.04.2006р., що був укладений між ТОВ
«Екотех» і ТОВ «Зарічник».

Відповідно до п.1 договору про сумісну
діяльність між ТОВ «Зарічник» та ПКТФ
«ЕКОТЕХ» з організації та проведення
робіт по поточному ремонту будинків
від 01.04.2006р. Замовник (ТОВ «Зарічник»)
доручає, а Підрядник (ПКТФ «Екотех»)
зобов'язується виконати ремонтні ,
притиральні та інші роботи.

Згідно п.2 договору від 01.04.2006р.
Підрядник (ПКТФ «Екотех»)
зобов'язується виконати в строк,
передбачений цим договором, роботи
згідно затвердженої
проектно-кошторисної документації,
обумовленої договором і згідно актів
виконаних робіт.

П.З договору від 01.04.2006р. визначено, що
загальна вартість робіт складає згідно
актів виконаних робіт.

П.4 договору від 01.04.2006р. встановлено, що
Замовник (ТОВ «Зарічник»)
зобов'язується сплатити за роботу
згідно акту про прийняті роботи, з
моменту його підписання з урахуванням
індексації.

Прийняття робіт за договором та
розрахунки між сторонами
документально не підтверджуються.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази існування заборгованості за
договором від 01.04.2006 р., додатковою
угодою від 28.04.2006р. та за договором від
27.12.2007р.

Згідно вимог ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З поданих позивачем документів слідує ,
що він провів розрахунки з третьою
особою згідно договору №2 від 09.02.2013р.
про відступлення права вимоги за
договором від 01.04.2006р., проте позивач не
надав жодного первинного документа як
належного доказу в розумінні
Господарського процесуального кодексу
України щодо виникнення та існування
заборгованості між відповідачем та
третьою особою за договором від
01.04.2006р. на суму 790843,03 грн., яку просить
стягнути з відповідача.

Договір відступлення прав вимоги №2
від 09.02.2013р., укладений між третьою
особою та позивачем за своєю суттю є
договором факторингу.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі
за правочином (відступлення права
вимоги), за виключенням випадку, коли
неможливість такої заміни встановлена
договором або законом.

Статтею 1077 Цивільного кодексу
України визначено, що за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу
України предметом договору факторингу
може бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Як вбачається з п.1.1 договору №2 від
09.02.2013р. про відступлення права вимоги,
що укладений між позивачем та третьою
особою , Продавець (Первісний кредитор
за договором - ПКТФ «Екотех»)
зобов'язується передати у власність
Покупцю (Новий кредитор за договором -
ТОВ «Брокінвестгруп») право вимоги до
ТОВ «Зарічник» (за договором -Боржник)
за Договором б/н від 01.04.2006р. та
Додатковою угодою №1 від 28.04.2006р. у сумі
797992,11 грн., а Покупець (ТОВ
«Брокінвестгруп») зобов'язаний
прийняти на себе це право вимоги і
стати Новим кредитором по відношенню
до Боржника (ТОВ «Зарічник») за
договорами.

П. 2.1 договору №2 від 09.02.2013р.
передбачено, що за здійснення
відступлення права вимоги Покупець
(ТОВ «Брокінвестгруп») сплачує ПКТФ
«Екотех» винагороду в розмірі 39900,00 грн.

В підтвердження оплати за договором №2
від 09.02.2013р. позивач надав платіжне
доручення №350 від 13.02.2013р. про оплату на
користь ПКТФ «Екотех» 60 000,00 грн. з
призначенням платежу - оплата згідно
договорів про відступлення прав вимоги
1,2 від 09.02.2013р.

Таким чином, договір №2 від 09.02.2013р. не є
договором про відступлення права
вимоги, а є договором факторингу,
оскільки третя особа відступила за
плату в розмірі 39900,00 грн. право
грошової вимоги до відповідача на суму
797992,11 грн.

Згідно ст. 1079 Цивільного кодексу
України сторонами у договорі
факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом
у договорі факторингу може бути
фізична або юридична особа, яка є
суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

Законом України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» визначено, що для
укладення договору факторингу
юридична особа, до якої переходять
права вимоги за кредитними договорами,
повинна мати статус фінансової
установи, оскільки ст. 4 цього закону
факторинг віднесено до фінансових
послуг.

Згідно п.1 ч.І ст. 1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
для отримання статусу фінансової
установи виключним видом діяльності
юридичної особи має бути надання
фінансових послуг.

Згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців видами діяльності
позивача є:

1) інші види діяльності із
прибирання (код КВЕД 81.29),

2) надання ландшафтних послуг
(основний - код КВЕД 81.30),

3) неспеціалізована оптова
торгівля (код КВЕД 46.90),

4) діяльність у сфері права (код
КВЕД 69.90),

5) консультування з питань
комерційної діяльності й керування
(код КВЕД 70.22);

6) інша професійна, наукова та
технічна діяльність, н. в. і. у. (код КВЕД
74.90).

Небанківська фінансова установа -
юридична особа, яка відповідно до
законодавства України не є банком,
надає одну або кілька фінансових
послуг та яку внесено до відповідного
державного реєстру фінансових установ
у порядку, установленому
законодавством України (п.1.1 Положення
про порядок надання небанківським
фінансовим установам, національному
оператору поштового зв'язку
генеральних ліцензій на здійснення
валютних операцій, затверджене
постановою НБУ від 09.08.2002р. № 297,
зареєстровано Мін'юст України 29.08.2002р.
за № 712/7000).

Юридична особа набуває статусу
фінансової установи з дати внесення
відповідного запису про неї до Реєстру
(п.6 Положення про Державний реєстр
фінансових установ, затверджене
розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 28.08.2003р. №41).

В Державному реєстрі фінансових
установ відсутня інформація про
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп» як
фінансову установу.

Згідно із ст..203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства.

Таким чином, позивач не є юридичною
особою - фінансовою установою, яка має
право надавати фінансові послуги,
зокрема укладати договори факторингу
щодо отримання права вимоги за
кредитними договорами та не здійснює
діяльність з надання виключно
фінансових послуг.

З огляду на все вищевикладене , позовні
вимоги позивача до відповідача щодо
стягнення з останнього на свою
користь 790 843,03 грн. не підлягають
задоволенню у зв'язку з їх
безпідставністю та
необґрунтованістю.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по справі покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 44-49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп» (
40020, м. Суми, вул. Л.Українки,14) -
відмовити.

Повне рішення складено 17.10.2014р.

Суддя В.М. Моїсеєнко