ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 р.
Справа № 923/1424/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В. при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем", м. Макіївка
Донецької області

до комунального підприємства теплових
мереж "Каховтеплокомуненерго", м.
Каховка Херсонської області

про стягнення 81040,86 грн.

від позивача - представник Нікітенко
В.В., довіреність №34 від 17.10.2014р.;

від відповідача - не прибув.

Суть спору: товариства з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем" (позивач) звернулось
до господарського суду з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
комунального підприємства теплових
мереж "Каховтеплокомуненерго"
(відповідач) суму заборгованості у
розмірі 81040,86 грн., з якої: 65979,60 грн. -
сума основного боргу, 5122,91 грн. - сума
пені, 8517,53 грн. - сума інфляційних втрат
та 1420,82 грн. сума 3% річних. Судові
витрати по справі позивач просить суд
покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору №443 від 21.06.2013р., положення
ст.ст. 525, 526, 625, 853, 854 ЦК України та
положення ст. 193 ГК України.

Відповідач у судове засідання
21.10.2014р. не прибув, витребуваних судом
доказів не надав, не зважаючи на ті
обставини, що він належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 34).

Відповідно до ст. 77 ГПК України,
неявка представника сторони у судове
засідання може бути підставою для
відкладення розгляду справи, коли з-за
такої неявки неможливо розглянути
певну справу.

У пункті 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 року зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Також, відповідно до приписів пункту 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Явка представників сторін не
визнавалась судом обов'язковою.

Таким чином, неявка у судове
засідання представника відповідача не
унеможливлює розгляд справи №923/1424/14,
не є підставою для відкладення її
розгляду.

За таких обставин, відповідно до
статті 75 ГПК України, справа
розглядається без участі представника
відповідача, за наявними в ній
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 21.06.2013р.
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем" (надалі - підрядник
або позивач) та комунальним
підприємством теплових мереж
"Каховтеплокомуненерго" (надалі -
замовник або відповідач) був укладений
договір № 443 (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1 договору,
замовник доручив, а підрядник
зобов'язався виконати власними і
залученими силами і засобами такі види
робіт: гідрохімічне очищення
опалювальних котлів КП
"Каховтеплокомуненерго" м. Каховка,
Херсонська область.

У відповідності до пункту 3.1.
договору за надання послуг з виконання
робіт згідно п. 1.1. договору замовник
сплачує підряднику сума, яка буде
обумовлена актами виконаних робіт.

Пунктом 3.3. договору сторони
встановили, що кінцевий термін оплати
виконаних робіт становить не пізніше
31.12.2013р.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач свої договірні
зобов'язання виконав належним чином,
виконавши гідрохімічне очищення
опалювальних котлів КП
"Каховтеплокомуненерг", що
підтверджується актом здачі-приймання
робіт за червень 2013 року (№ КБ-2в) та
довідкою про вартість виконаних робіт
за червень 2013 року (№ КБ-3). Загальна
вартість робіт становить 65979,60 грн.
Даний акт та довідка 26.06.2013р. підписані
уповноваженими представниками
виконавця і замовника без зауважень та
скріплені печатками обох сторін (а.с.
11-17).

Відповідач, всупереч договірним
зобов'язанням в строк до 31.12.2013р. за
виконані позивачем роботи не
розрахувався, в наслідок чого у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 65979,60 грн.

Станом на день звернення позивача
з позовом до суду, сума основного боргу
відповідача перед позивачем становить
65979,60 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Пунктом першим статті 193
Господарського Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За визначенням частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. У договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення (ч.1 ст. 843). Строки
виконання роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду (ч. 1
ст. 846). Якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854).

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Положеннями ст. 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Доказів погашання заявленої до
стягнення суми вартості виконаних
робіт у розмірі 65979,60 грн. відповідачем
суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення суми вартості
виконаних робіт у розмірі 65979,60 грн. є
доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 5122,91 грн., суд зазначає
наступне.

У відповідності до п.6.4. договору
сторони встановили, що у разі
несвоєчасної оплати замовником
вартості виконаних підрядником робіт,
замовник сплачує підряднику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення терміну
сплати від суми не перерахованих
коштів.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України,
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 232 (ч.6) Господарського
кодексу України (436-4) встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (№ 543/96-ВР від 22.11.1996 р.)
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1
Закону). Розмір пені, передбачений
статтями 1 та 2 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу, та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня
(Стаття 3 Закону, із змінами,
внесеними згідно із Законом N 2921-III (2921-14)
від 10.01.2002 ).

За поданим позивачем розрахунком,
розмір пені за період з 01.01.2014р. по
01.07.2014р. становить 5122,91 грн.

Судом перевірено наданий
позивачем розрахунок та визнано його
обґрунтованим.

Доказів погашення заявленої до
стягнення суми пені у розмірі 5122,91 грн.,
відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення сум пені у
розмірі 5122,91 грн., є доведеними.

Також, через несвоєчасне
виконання зобов'язань, позивачем
нараховано відповідачу 3% річних у
розмірі 1420,82 грн. та інфляційні втрати у
розмірі 8517,83 грн. відповідно до
розрахунку, у зв'язку з чим суд
зазначає, що правові наслідки
порушення юридичними особами своїх
грошових зобов'язань передбачені,
приписами статей 534, 549-552, 611, 625
Цивільного кодексу України, а також
статтями 229-234 Господарського кодексу
України. З урахуванням приписів
частини другої статті 625 ЦК України,
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
прострочення у виконанні зобов'язання
сплатити гроші, є обов'язок сплатити не
лише суму основного боргу, а й серед
іншого інфляційні нарахування, що
обраховуються як добуток від суми
основного боргу на індекс інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму
боргу не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті.
Інфляційні нарахування входять до
складу грошового зобов'язання.
Зазначені нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу за
період часу, менший за місяць, не тягне
за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, позовні вимоги
про стягнення сум 3% річних у розмірі
1420,82 грн. та інфляційних втрат у розмірі
8517,53 грн., є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач позовні вимоги
належними та доступними засобами
доказування не спростував, а наявні в
матеріалах справи документи свідчать
про безспірність та обґрунтованість
позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги
документально підтверджені, а отже
такі, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі
сплати судового збору у розмірі 1827,00
грн. відшкодовуються йому за рахунок
відповідача, з вини якого спір доведено
до врегулювання в судовому порядку.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представника позивача сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального
підприємства теплових мереж
"Каховтеплокомуненерго" (74800,
Херсонська область, м. Каховка, вул.
Леніна, 20-А, код ЄДРПОУ - 05449879) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем" (83136, Донецька
область, м. Макіївка, вул. Чайковського,
89-А, код ЄДРПОУ - 37080909) суму основного
боргу у розмірі 65979,60 грн., суму пені у
розмірі 5122,91 грн., суму інфляційних
втрат 8517,53 грн., суму 3% річних у розмірі
1420,82 грн. та 1827,00 грн. судового збору.

Наказ видати стягувачу після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.10.2014р.

Суддя
С.В.
Нікітенко