ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 917/668/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Крестьянінов О.О., суддя Здоровко
Л.М. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників:

позивача -Сухаренко В.Я. (голова
Рунівщинської сільської ради,
посвідчення №1, довідка №02-33/568 від
18.09.2014 року)

відповідача - Маслівець С.Г. (дов. №24 від
26.08.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщені Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Рунівщинської
сільської ради (вх. № 1945 П/2) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 19.06.2014 року у справі №917/668/14

за позовом Рунівщинської сільської
ради, с. Рунівщина

до Приватного підприємства "Зоря" Р, с.
Залізничне

про стягнення 30860,30 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовною заявою, в якій просив
стягнути з відповідача на свою користь
суму заборгованості в розмірі 30860,3 грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 19.06.2014 року у
справі №917/668/14 (суддя Гетя Н.Г.) в позові
відмовлено. Повернуто Рунівщинській
сільській раді () з
державного бюджету України надлишково
сплачений платіжним дорученням № 54 від
25.03.2014 року судовий збір в сумі 3,00 грн.

Позивач з рішенням суду не погодився
та, посилаючись на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 19.06.2014 року у
справі №917/668/14 та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
Рунівщинській сільській раді до
Приватного підприємства "Зоря" Р" про
стягнення 30860,3 грн. задовольнити у
повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя
Крестьянінов О.О., суддя Хачатрян В.С.,
суддя Шевель О.В.) від 21.07.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено її розгляд
на 02.09.2014 року.

02.09.2014 року від позивача надійшло
клопотання про долучення до матеріалів
справи додаткових доказів (вх.№7163).

Також, 02.09.2014 року від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу
(вх.№7164).

У судовому засіданні 02.09.2014 року
оголошено перерву до 18.09.2014 року.

08.09.2014 року від позивача надійшло
клопотання про долучення до матеріалів
справи додаткових документів (вх.№7453).

17.09.2014 року від відповідача надійшли
доповнення до відзиву на апеляційну
скаргу (вх.№7906).

Розпорядженням секретаря судової
палати №2 Харківського апеляційного
господарського суду від 18.09.2014 року у
зв'язку з хворобою судді Хачатрян В.С.
для розгляду справи сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.,
суддя Шевель О.В.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" від 23.03.2012р. №6
встановлено, що в разі необхідності
заміни судді в процесі розгляду справи
або додаткового введення судді (суддів)
до складу суду розгляд справи з огляду
на встановлений пунктом 3 частини
четвертої статті 47 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" принцип
незмінності судді слід починати
спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 ГПК строків вирішення спору,
а його подальше продовження новим
(зміненим) складом суду здійснюється у
випадках і в порядку, передбачених
частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у
новому складі розпочала розгляд
апеляційної скарги з початку.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 18.09.2014 року
відкладено розгляд справи на 23.10.2014
року.

17.10.2014 року від відповідача надійшли
додаткові документи по справі (вх.№9124).

Розпорядженням секретаря другої
судової палати Харківського
апеляційного господарського суду від
23.10.2014 року у зв'язку з відпусткою судді
Шевель О.В. для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Крестьянінов О.О.,
суддя Здоровко Л.М., суддя Фоміна В.О.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечував та
просив залишити її без задоволення,
рішення господарського суду
Полтавської області від 19.06.2014 року у
справі №917/668/14 без змін. Також
наполягав на долученні до матеріалів
справи додаткових доказів, які
підтверджують відсутність у нього
власних фінансових можливостей для
сплати грошових коштів за спірною
угодою.

Розглянувши вищезазначене клопотання
відповідача, колегія суддів відмовляє
в його задоволенні, оскільки
відповідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
заявник не обґрунтував неможливість
надання цих доказів суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, викладені в апеляційній скарзі
доводи, заслухавши представників
сторін, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки судом першої інстанції,
проаналізувавши правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України та ст. 174 Господарського
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом, а також угоди, що
не передбачені законом, але такі, які
йому не суперечать.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкт господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України. Статтею 526
Цивільного кодексу України визначено,
що зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно зі ст. 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2012 року між Рунівщинською сільською
радою та Приватним підприємством
"Зоря"Р укладено угоду про
соціально-економічне партнерство,
предметом якої є взаємне партнерство
сторін з метою досягнення стабільного
соціального та економічного розвитку
адміністративної території, створення
сприятливих умов діяльності місцевого
самоврядування і суб'єкту
господарювання, забезпечення
спільного впливу на регуляторні,
фінансово-економічні і
суспільно-політичні процеси в селі
(селищі).

Згідно положень п. 2.2. угоди відповідач
зобов'язався в межах чинного
законодавства і власних можливостей
здійснювати благодійну діяльність, яка
направлена на оновлення та розвиток
об'єктів соціально-економічної та
інженерно-транспортної інфраструктури
Рунівщинської сільської ради протягом
2012 року в загальній сумі 17634,46 грн.

Відповідно до п. 7.1 дана угода набирає
чинності з 01.02.2012 року і діє до кінця
звітного року та може бути
пролонгована на наступний період в
разі відсутності заперечень сторін на
протязі останнього місяця до
закінчення терміну дії угоди.

Згідно платіжного доручення №397 від
26.04.2012 року відповідачем було
перераховано позивачеві грошові кошти
в розмірі 4408,60 грн. з призначенням
платежу: "орендна плата з-но
соціал-економ. угоди за 1 кварт. 2012р.".
Сторони підтверджують, що вказані
кошти були зараховані у якості платежу
за спірною угодою від 01.02.2012 року.

В 2013 році Державною фінансовою
інспекцією в Полтавській області було
проведено планову виїзну ревізію
виконання бюджету Рунівщинською
сільською радою, за результатами якої
складено акт та направлено
Рунівщинській сільській раді вимогу
про усунення порушень. У зв'язку з
невиконанням Рунівщинською сільською
радою вищевказаної вимоги у
встановлений термін Державна
фінансова інспекція в Полтавській
області звернулась до суду з
адміністративним позовом про
зобов'язання Рунівщинської сільської
ради вчинити певні дії.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року
по справі № 816/3779/13-а позов Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області задоволено повністю,
зобов'язано Рунівщинську сільську
раду, зокрема, відобразити в обліку
дебіторську заборгованість за
нестягнутими коштами благодійної
допомоги, а також стягнути з Приватного
підприємства "Зоря" Р" благодійну
допомогу в загальному розмірі 17279,98 грн.
(в т.ч. в судовому порядку).

Позивач звертаючись з позовом
посилається на те, що у зв'язку з
припиненням виплати відповідачем
грошових коштів відповідно до угоди
про соціально-економічне партнерство
ним недоотримано коштів цільового
фонду в загальній сумі 30860,3 грн., а саме:
за 2012 рік - 13225,84 грн. та за 2013 рік - 17634,48
грн.

Суд першої інстанції дійшовши
висновку, що майнові зобов'язання,
взяті на себе відповідачем за угодою,
відповідно до п. 2.2. даної угоди є
благодійною діяльністю на користь
позивача, яка здійснюється виключно за
його бажанням та в межах власних
можливостей, що у свою чергу виключає
застосування загальних правових норм,
які встановлюють господарсько-правову
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання умов зобов'язання,
відмовив у позові повністю.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 177 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання відповідно до
ч. 4 ст. 175 цього Кодексу можуть,
незалежно від статутної мети своєї
діяльності, брати на себе зобов'язання
про господарську допомогу у вирішенні
питань соціального розвитку населених
пунктів їх місцезнаходження, у
будівництві й утриманні
соціально-культурних об'єктів та
об'єктів комунального господарства і
побутового обслуговування, подавати
іншу господарську допомогу з метою
розв'язання місцевих проблем. Суб'єкти
господарювання мають право брати
участь у формуванні відповідних фондів
місцевих рад, якщо інше не встановлено
законом, та у виконанні робіт щодо
комплексного економічного і
соціального розвитку територій.

Відповідно до ч. 4 ст. 175 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами, можуть добровільно брати на
себе зобов'язання майнового характеру
на користь інших учасників
господарських відносин
(благодійництво тощо). Такі
зобов'язання не є підставою для вимог
щодо їх обов'язкового виконання

Закон України "Про благодійництво та
благодійні організації" (чинний на
момент укладення угоди) визначає
загальні засади благодійництва,
забезпечує правове регулювання
відносин у суспільстві, спрямованих на
розвиток благодійної діяльності,
утвердження гуманізму і милосердя,
гарантує державну підтримку її
учасникам, створює умови для
діяльності благодійних організацій
відповідно до законодавства України.

Відповідно до положень Закону України
"Про благодійництво та благодійні
організації" благодійництво -
добровільна безкорислива пожертва
фізичних та юридичних осіб у поданні
набувачам матеріальної, фінансової,
організаційної та іншої благодійної
допомоги; специфічними формами
благодійництва є меценатство,
спонсорство і волонтерська діяльність.

Основною ознакою благодійництва і,
зокрема, такою, що передбачається ч. 4
ст. 175 Господарського кодексу України, є
його безкорисливість.

Здійснення відповідачем благодійної
допомоги за укладеною угодою від 01.02.2012
року є безкорисливим, не
кореспондується якими-небудь
відповідними цивільними правами по
відношенню до позивача. Отже зазначені
в угоді зобов'язання відповідача щодо
здійснення благодійної діяльності не
можуть бути підставою для вимог
позивача щодо їх обов'язкового
виконання.

Оцінку даним обставинам надано і
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року
по справі № 816/3779/13-а, якою зобов'язано
позивача стягнути з ПП "Зоря"Р саме
благодійну допомогу за договором про
соціально-економічне партнерство від
01.02.2012 року.

Окрім того, посилання позивача на
обов'язковість укладання спірної угоди
та відповідно внесення грошових коштів
за цією угодою нічим не обґрунтовано.
Позивачем не зазначені
нормативно-правові акти, якими
обумовлено обов'язковість внесення
відповідачем благодійних коштів та
порядок обчислення їх розміру, зокрема,
рішення органу місцевого
самоврядування щодо обов'язковості
укладення угоди між сторонами про
участь у комплексному економічному і
соціальному розвитку територіальної
одиниці.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
майнові зобов'язання, взяті на себе
відповідачем за угодою, є благодійною
діяльністю на користь позивача, яка
здійснюється безкорисливо, виключно за
бажанням відповідача та в межах його
власних можливостей. Тобто, такі
зобов'язання носять добровільний
характер, що виключає застосування
загальних правових норм, які
встановлюють господарсько-правову
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання умов зобов'язання,
а відтак, несплата відповідачем коштів
обумовлених угодою від 01.02.2012 року не
може бути підставою для стягнення їх в
судовому порядку.

Крім того, позивач звертаючись з
позовною заявою зазначає, що оскільки
заперечення про продовження терміну
дії угоди, розірвання угоди від ПП
"Зоря"Р не надходили, то відповідно до п.
7 угоди термін її дії продовжено до
31.12.2013 року. Проте, колегія суддів
зазначає, що відповідно до п. 8.2 угоди
про соціально-економічне партнерство
усі зміни та доповнення до угоди
вважаються дійсними, якщо вони
здійснені у письмовому вигляді та
підписані повноважними представниками
сторін.

Тому, зміни до цієї угоди, в тому числі
щодо її пролонгації, мали бути укладені
у простій письмовій формі, що не було
зроблено сторонами. Таким чином,
відсутні підстави вважати, що дія угоди
була продовжена на 2013 рік.

Навіть якщо припустити, що пролонгація
угоди (автоматично) відбулась, вона не
містить умов щодо здійснення
відповідачем благодійної діяльності
на користь позивача у 2013 році, не
визначає, яку суму коштів повинен
виділити відповідач та які строки її
сплати.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82
Господарського процесуального кодексу
України, суд оцінює обставини справи у
відповідності до свого внутрішнього
переконання, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності та
приймає рішення за результатами оцінки
всіх доказів, які були визнані судом як
належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційну скаргу Рунівщинської
сільської ради слід залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Полтавської області від 19.06.2014
року у справі №917/668/14 - без змін.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Рунівщинської
сільської ради залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 19.06.2014 року у
справі №917/668/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.10.2014
року.

Головуючий суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Фоміна В. О.