ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"29" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4608/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Щоткіна О.В., розглянувши
позовні матеріали

Державного підприємства
«Укртрансфармація» (02121, м. Київ, вул.
Ташкентська,60 )

до Фізичної особи-підриємця ОСОБА_1, с.
Чубинське, Бориспільський р-н

про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

До господарського суду Київської
області звернулось Державне
підприємство «Укртрансфармація» з
позовом до Фізичної особи-підриємця
ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні
дії.

Проте, вказана позовна заява не може
бути прийнята до розгляду
господарським судом Київської області,
оскільки не відповідає вимогам розділу
VIII Господарського процесуального
кодексу України з наступних підстав.

Приписами пункту 2 статті 57
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що до позовної
заяви додаються документи, які
підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Згідно частини першої статті 56
Господарського процесуального кодексу
України, позивач, прокурор чи його
заступник зобов'язані при поданні
позову надіслати сторонам копії
позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

У п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду № 18 від 26.12.2011р.
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, що
місцезнаходження юридичної особи або
місце проживання фізичної особи -
підприємця визначається на підставі
відомостей, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (стаття 17
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців»).

Таким чином, у випадках, передбачених
статтею 56 ГПК України,
місцезнаходження (місце проживання)
відповідача визначається за даними
його державної реєстрації як суб'єкта
господарювання.

В якості доказу відправлення Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 копії позовної
заяви з доданими до неї документами,
позивачем надано опис вкладення в
цінний лист, у якому адресою
відправлення значиться: АДРЕСА_1.

Проте, зі Спеціального витягу з ЄДРПОУ,
зробленого судом, вбачається, що
місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 є:
АДРЕСА_1.

Таким, чином суд прийшов до висновку, що
опис вкладення в цінний лист, у якому
адресою відправлення значиться:
АДРЕСА_1, не може вважатись належним
доказом відправки копії позовної заяви
з доданими до неї документами
відповідачу.

Відповідно до приписів п. 6 частини 1
статті 63 ГПК України, суддя повертає
позовну заяву, якщо до неї не додано
доказів надсилання відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України, до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують, зокрема: сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Всупереч зазначеному, позивачем до
позовної заяви не додано доказів
сплати судового збору. Натомість до
позовної заяви долучено клопотання про
відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
судовий збір», враховуючи майновий
стан сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Єдиною підставою для вчинення
господарським судом дій, зазначених у
статті 8 Закону, є врахування ним
майнового стану сторін. Клопотання про
відстрочення (розстрочення) сплати
судового збору, зменшення його розміру
або звільнення від його сплати може
бути викладене в заяві чи скарзі, які
подаються до господарського суду, або
окремим документом. Особа, яка заявляє
відповідне клопотання, повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею
судового збору у встановленому порядку
і розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в
п. 3.1. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України».

Тобто, зі змісту зазначеної статті
вбачається, що відстрочення сплати
судового збору є правом суду, а не його
обов'язком. При цьому право суду
відстрочити сплату судового збору
закон пов'язує із встановленням
обставин, які свідчать про дійсну
складність фінансового становища
сторони, яка звертається з відповідним
клопотанням.

Водночас, законом не визначено
обставини, які беззаперечно свідчать
про наявність у суду обов'язку
відстрочити сплату судового збору або
звільнити сторону від його сплати.

Позивач обґрунтовує своє клопотання
тим, що станом на день подання позовної
заяви він знаходиться у вкрай
скрутному матеріальному становищі, в
зв'язку з чим в нього відсутні кошти для
сплати судового збору під час подання
позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Натомість, в порушення наведених
законодавчих положень, доказів на
підтвердження того, що майновий стан
позивача перешкоджав (перешкоджає)
сплаті ним судового збору у
встановленому порядку і розмірі, суду
не надано.

Крім того, змістом надання відстрочки
або розстрочки сплати судового збору є
надання можливості стороні повністю
сплатити судовий збір у подальшому.
Проте, доказів того, що у заявника
з'явиться реальна можливість сплатити
судовий збір до ухвалення судом
рішення у даній справі позивач не
надав.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення клопотання
позивача про відстрочення сплати
судового збору.

Згідно з п. 4 частини 1 статті 63
Господарського процесуального кодексу
України, суддя повертає позовну заяву,
якщо до неї не подано доказів сплати
судового збору у встановлених порядку
та розмірі.

За таких обставин, позовна заява та
додані до неї документи піддягають
поверненню без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Крім того, суд звертає увагу позивача,
що згідно ст. 36 ГПК України, письмовими
доказами є документи і матеріали, які
містять дані про обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Письмові докази подаються в
оригіналах або в належним чином
засвідченій копії.

Копії, які видаються органами
державної влади України, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та їх об'єднаннями усіх
форм власності, повинні бути
засвідчені з додержанням вимог пункту
5.27 Національного стандарту України
«Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого
наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 07.04.2003 р. № 55, а
разі якщо інструкціями з діловодства,
які діють у відповідних органах,
підприємствах, установах і
організаціях установлено додаткові
вимоги щодо оформлення копій, - також і
цих вимог. (аналогічна правова позиція
викладена в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Відповідно до п. 5.27 Національного
стандарту України Уніфікованої
системи організаційно-розпорядчої
документації «Вимоги до оформлювання
документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 07.04.2003 року № 55, відмітка про
засвідчення копії документа
складається зі слів «Згідно з
оригіналом», назви, особистого підпису
особи, яка засвідчує копію, її
ініціалів та прізвища, дати
засвідчення копії, засвідчуватись
повинна кожна сторінка документа з
відтиском печатки підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи.

Однак, дана позовна заява подана з
порушення вищезазначених норм,
оскільки позивачем до позовної заяви
долучено копії документів, які
належним чином не завірені.

Керуючись п. 4, 6 частини першої ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ухвалив:

1. Відмовити в задоволенні
клопотання позивача про відстрочення
сплати судового збору.

2. Позовні матеріали повернути
позивачеві без розгляду.

Суддя
Щоткін О.В.