м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лакшері стайл"
про стягнення 19 947,76 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Тарапон С.С.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) "Київреклама"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лакшері стайл"
(далі-відповідач) про стягнення 19 947,76
грн., з яких: 15 333,60 грн. - основного боргу,
908,89 грн. - пені, 196,55 грн. - 3% річних, 2 300,04
грн. - 15% штрафу та 1 208,68 грн. -
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати наданих
послуг згідно договору №683/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного засобу від
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.08.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 15.09.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, однак неодноразово
був повідомлений про час та місце
судового засідання належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2012 р. між Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" (далі-підприємство) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лакшері стайл"
(далі-розповсюджувач) укладено договір
№683/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва.

Відповідно до п.1 договору визначено, що
за цим договором на підставі
відповідного наказу дозвільного
органу про встановлення пріоритету на
місце (-я) для розміщення рекламного
(-их) засобу (-ів), дозволу (-ів) на
розміщення зовнішньої реклами на
певний строк та у певному місці,
наданого (-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження
щодо розпорядження яким (-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва, за умов повного дотримання
Розповсюджувачем договору та порядку
розміщення реклами в місті Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22 вересня 2011 року №
37/6253, з наступними змінами та
доповненнями, а Розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому Правом тимчасового користування,
своєчасно та згідно з умовами договору
перераховувати плату за право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Згідно з п. 5.2.3. договору,
розповсюджувач зобов'язаний не пізніше
25 числа поточного місяця, отримувати та
сплачувати рахунки за право
тимчасового користування, у тому числі
у разі встановлення пріоритету.

Плата за право тимчасового
користування нараховується
підприємством щомісячно та
перераховується розповсюджувачем
зовнішньої реклами не пізніше 25 числа
поточного місяця, виключно на поточний
рахунок підприємства, в розмірах,
зазначених підприємством в рахунках.
Факт неотримання рахунку не звільняє
розповсюджувача зовнішньої реклами
від здійснення плати за право
тимчасового користування (п. 6.8.
договору).

Пунктом 7.2. договору визначено, що
підприємство має право застосувати до
розповсюджувача такі штрафні санкції:
за несвоєчасне або неповне внесення
платежів-пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла у термін, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, у разі нерозміщення
розповсюджувачем соціальної
реклами-штраф у розмірі 500 гривень за
кожний день затримки розміщення
соціальної реклами.

Згідно з п. 7.3. договору, підприємство
має право додатково нарахувати
боржнику за прострочення внесення
платежів за право тимчасового
користування, що складає більше 1
(одного) місяця - штраф у розмірі 15 %
простроченої суми.

Даний договір вступає в юридичну силу з
моменту його підписання сторонами та
скріплення печатками та діє щодо
кожного місця розміщення РЗ, протягом
строку дії встановленого пріоритету
та/або дозволу. Припинення пріоритету
або дозволу щодо окремого місця для
розміщення РЗ, у разі наявності у
розповсюджувача інших діючих
пріоритетів та/або дозволів, не тягне
за собою припинення даного договору в
цілому (п. 8.1 договору).

Відповідно до Адресної програми на
право тимчасового користування №1 до
договору № 683/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва від 28.09.2012 р., розповсюджувачу
зовнішньої реклами надано право на
тимчасове користування місцем за
адресою: Печерський р-н, вул.
Городецького архітектора, 17/1.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 01.09.2013 року по 31.07.2014 року
позивачем були надані послуги згідно
умов договору на загальну суму 15 333, 60
грн., що підтверджується виставленими
рахунками №78814 від 12.09.2013р., №79812 від
09.10.2013 р., №81833 від 12.11.2013 р., №83452 від
12.12.2013 р., №89323 від 31.03.2013 р., №89412 від
10.04.2014 р., №90954 від 15.05.2014 р., №92427 від
13.06.2014 р., №93422 від 10.07.2014 р. (в матеріалах
справи).

Матеріалами справи також
підтверджується, що відповідач за
надані послуги не розрахувався, в
результаті чого за останнім утворилась
заборгованість у сумі 15 333, 60 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує свої зобов'язання щодо
оплати наданих послуг, зокрема
погашення заборгованості у розмірі 15
333, 60 грн. Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача 908,89 грн. - пені,
196,55 грн. - 3% річних, 2 300,04 грн. - 15% штрафу
та 1 208,68 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору № 683/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва від 28.09.2012 р., суд дійшов висновку,
що за своєю правовою природою він є
договором про надання послуг.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу,
яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України вставлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договорів, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу
України визначено, що особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
При цьому відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору №683/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва від 28.09.2012 р., положення ст. ст. 525,
526 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, а тому
підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення 15 333, 60 грн.
основної заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 908,89 грн. - пені, 196,55 грн. - 3%
річних, 2 300,04 грн. - 15% штрафу та 1 208,68 грн.
- інфляційних втрат за невиконання
зобов'язань щодо оплати наданих послуг
за договорами, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Діючим господарським
законодавством не передбачена
можливість нарахування пені більше ніж
за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять
вказівки на встановлення іншого строку
припинення нарахування пені, ніж
встановленого в ст. 232 Господарського
кодексу України, то нарахування
штрафних санкцій припиняється зі
сплином 6 місяців.

Крим того, згідно з п. 7.3. договору,
підприємство має право додатково
нарахувати боржнику за прострочення
внесення платежів за право тимчасового
користування, що складає більше 1
(одного) місяця - штраф у розмірі 15 %
простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, судом перевірено правильність
наданого позивачем розрахунку пені,
інфляційних втрат, 3% річних та 15 %
штрафу (за період з 25.09.2013 р. по 25.07.2014р.),
і встановлено, що останній відповідає
вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором № 683/12 на
право тимчасового користування місцем
для розміщення об'єкту зовнішньої
реклами від 28.09.2012 р., з нього підлягають
стягненню 908,89 грн. - пені, 196,55 грн. - 3%
річних, 2 300,04 грн. - 15% штрафу та 1 208,68 грн.
- інфляційних втрат.

Таким чином, враховуючи положення ст. 49
ГПК України, суд покладає судовий збір,
сплачений позивачем, на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама"
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лакшері
стайл» (01024, м. Київ, вул.
Круглоуніверситетська, буд. 14,
ідентифікаційний код - 35634537), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) "Київреклама"
(04070, м. Київ, Боричів узвіз, буд. 8,
ідентифікаційний код - 26199714) 15 333
(п'ятнадцять тисяч триста тридцять три)
грн. 60 коп. - заборгованості, 196 (сто
дев'яносто шість) грн. 55 коп. - 3% річних,
908 (дев'ятсот вісім) грн. 89 коп. - пені, 1 208
(одну тисячу двісті вісім) грн. 68 коп. -
інфляційних втрат, 2 300 (дві тисячі
триста) грн. 04 коп. - 15 % штрафу та 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 16.10.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.