КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Справа№ 910/12692/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання:
Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,ПРОД-РЕСУРС"

на рішення господарського суду міста
Києва від 06.08.2014р.

у справі № 910/12692/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,МТІ"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,ПРОД-РЕСУРС"

про стягнення 96 312,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю ,,МТІ" (далі - позивач)
звернулось в господарський суд м. Києва
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,ПРОД-РЕСУРС" (далі -
відповідач) про стягнення основної
заборгованості та штрафних санкцій
через неналежне виконання зобов'язань
за договором поставки № 206274/ від
11.09.2013р. в розмірі 96 312,72 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.08.2014р. у справі № 910/12692/14
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість у розмірі 90 943,61 грн.;
пеню в розмірі 1 561,80 грн.; інфляційні
втрати у розмірі 1 861,70 грн.; 3 % річних у
розмірі 358,79 грн. та судовий збір у
розмірі 1 894,52 грн.. В частині стягнення 1
586,82 грн. пені відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд
першої інстанції, пославшись на
встановлені ним обставини та умови
договору, положення ГК України і ЦК
України, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог у даній
справі та наявність правових підставі
для їх часткового задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду міста Києва від 06.08.2014р. у справі №
910/12692/14 скасувати, прийняти нове
рішення, яким вирішити спір між
сторонами, з врахуванням розрахунку
стягнення, наданого відповідачем. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги скаржник зазначає, що він не
погоджується з прийнятим рішенням,
оскільки воно не відповідає обставинам
справи та наданим суду доказам.
Зокрема, скаржник вказує, що суд першої
інстанції не дослідив розрахунок ціни
позову та суму, яка підлягає стягненню
та не дослідив належним чином докази.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено розгляд
скарги у справі на 14.10.2014р.

В судовому засіданні 14.10.2014р.
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, представник
позивача не заперечував проти доводів
апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні докази у
справі, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.09.2013р. між ТОВ ,,МТІ" (далі -
постачальник, позивач) та ТОВ
,,ПРОД-РЕСУРС" (далі - покупець,
відповідач) було укладено договір
поставки № 206274/ (далі договір, а.с. 8-11), у
відповідності до п.1.1 якого
постачальник зобов'язався протягом
чинності цього договору поставити та
передати у власність покупцеві товар
(партію товару) на підставі заявки в
кількості і в строки згідно умов цього
договору та додатків до нього, що є
невід'ємною частиною даного договору, а
покупець зобов'язався прийняти та
своєчасно оплатити товар (партію
товару) згідно з умовами цього
договору.

Обсяги товару, що постачаються за
договором, визначаються специфікацією,
що є невід'ємною частиною даного
договору. Предмет поставки є товар
(партія товару) найменування,
асортимент, кількість та ціна якого
вказується у видатковій накладній
(п.п.1.2, 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1. договору поставка
товарів здійснюється на умовах DDP
згідно ІНКОТЕРМС 2010. Пунктом доставки
товарів за даним договором є склад
покупця, адреса складу: м. Київ,
Столичне шосе, 100.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору строк
поставки складає 5 робочих днів після
погодження заявки покупця. Поставка
партій товарів здійснюється згідно із
погодженою постачальником заявкою
покупця, наданою постачальнику
засобами електронного чи
факсимільного зв'язку або іншим
зручним способом, погодженим
сторонами.

Передача товару від постачальника
покупцю здійснюється за видатковою
накладною, в якій сторони зазначають
найменування товару, що постачається,
кількість в одиницях вимірювання,
узгоджену ціну товару та загальну
вартість товару, що постачається (п. 4.5
договору).

Згідно з п.8.1 договору покупець повинен
сплатити за поставлений товар не
пізніше 21 календарних днів з дати
поставки товару постачальником.

Протоколом розбіжностей до договору
поставки № 206274/ від 11.09.2013р. сторони
узгодили редакцію п.п. 4.6, 6.3, 7.1, 9.4
договору.

На виконання умов договору поставки
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 90 943,61
грн., що підтверджується видатковими
накладними, підписаними
уповноваженими представниками сторін,
та скріплені їх печатками, копії яких
містяться в матеріалах справи (а.с. 15-29),
а саме:

№ 24505248 від 15.04.2014 р. на суму 377,17 грн.;

№ 24519268 від 17.04.2014 р. на суму 3 106,40 грн.;

№ 24519269 від 17.04.2014 р. на суму 2 053,24 грн.;

№ 24554071 від 22.04.2014 р. на суму 30 349,20 грн.;

№ 24566129 від 23.04.2014 р. на суму 13 106,40 грн.;

№ 24584168 від 25.04.2014 р. на суму 4 862,65 грн.;

№ 24618124 від 29.04.2014 р. на суму 2 256,16 грн.;

№ 24631204від 30.04.2014 р. на суму 366,95 грн.;

№ 24631203 від 30.04.2014 р. на суму 5 552,80 грн.;

№ 24674932 від 05.05.2014 р. на суму 7 970,18 грн.;

№ 24691055 від 08.05.2014 р. на суму 4 329,85 грн.;

№ 24691056 від 08.05.2014 р. на суму 718,96 грн.;

№ 24722698 від 12.05.2014 р. на суму 2 024,17 грн.;

№ 24722700 від 12.05.2014 р. на суму 6 452,41 грн.;

№ 24729038 від 13.05.2014 р. на суму 7 417,07 грн.

Відповідач, в порушення п. 8.1 умов
договору поставки коштів за
поставлений товар в розмірі 90 934,61 грн.
не сплатив.

Виходячи з наведеного, сума боргу, що
підтверджується матеріалами справи,
становить 90 934,61 грн.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, правовідносини між
сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив поставку товару
відповідачу, відповідачем товар
отриманий, що підтверджують видаткові
накладні скріплені печатками та
підписами уповноважених осіб двох
сторін. В порушення умов договору
відповідач свої зобов'язання за
договором в частині оплати товару не
виконав, у зв'язку з чим у нього перед
позивачем виникла заборгованість у
розмірі 90 943,61 грн., строк оплати товару
відповідно п.8.1 договору є таким, що
настав, доказів сплати якої ні суду
першої інстанції ні апеляційній
інстанції не надано.

Крім того, в матеріалах справи
міститься акт звіряння взаємних
розрахунків за період з 01.01.2014р. по
26.05.2014р. між ТОВ ,,МТІ" та ТОВ
,,ПРОД-РЕСУРС", який підписано
представниками обох сторін та
скріплено їх печатками. Відповідно до
даного акту, в якому, зокрема, наведено
перелік видаткових накладних, який
узгоджуються з тими, що представлені до
матеріалів справи, заборгованість за
ТОВ ,,ПРОД-РЕСУРС" становить 90 943,61 грн.
Будь-які заперечення з приводу
поставленої продукції за всіма
видатковими документами в акті
відсутні, що свідчить про визнання
відповідачем факту прийняття товару за
укладеним сторонами договором.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, що наявні в
матеріалах справи видаткові накладні,
скріплені підписами та печатками
сторін є належним доказом поставки
товару за договором №206274/ від 11.09.2013р.,
тому позовні вимоги про стягнення
заявлених позивачем коштів в розмірі 90
943,61 грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення пені у
розмірі 1 639,02 грн., згідно з уточненим
розрахунком (а.с. 52), інфляційних втрат в
розмірі 1 861,70 грн., 3% річних в сумі 358,79
грн. колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до ст. 230 ГК України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом (неустойка,
штраф, пеня), іншими законами або
договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пунктом 9.4. договору сторони
передбачили, що у разі прострочення
покупцем оплати за поставлену партію
постачальник має право вимагати, а
покупець зобов'язаний сплатити пеню у
розмірі 0,1% від вартості товару за
кожний день простроченого платежу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів зазначає, що у даній
справі судом встановлено, що
відповідач свій обов'язок по сплаті за
отриманий товар за договором не
виконав належним чином, у строк
встановлений договором оплату не
здійснив. У зв'язку з цим нарахування
позивачем пені та 3% річних та
інфляційних втрат є правомірним,
розрахунок пені виконаний судом першої
інстанції з дотриманням вимог Закону
України ,,Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" є вірним, тому позовні
вимоги про стягнення пені підлягають
задоволенню частково, а саме у розмірі 1
561,80 грн., позовні вимоги про стягнення
інфляційних втрат підлягають
задоволенню в розмірі, заявленому
позивачем - 1 861,70 грн.

Щодо стягнення 3% річних в сумі 389,79 грн.,
колегія суддів, перевіривши
правильність розрахунку позивача та
здійснивши власний перерахунок, дійшла
висновку, що позовні вимоги в цій
частині підлягають частковому
задоволенню, а саме в розмірі 258,79 грн.
Судом першої інстанції не було
перевірено правильність нарахування 3%
річних та задоволено дані позовні
вимоги повністю, що є підставою для
зміни рішення в цій частині.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, відповідач зазначає, що суд
першої інстанції не надав правового
обґрунтування в частині стягнення 358,79
грн. 3% річних, оскільки, за підрахунками
відповідача 3% річних становить 258,71 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами
скаржника в цій частині, однак
зазначає, що виконаний останнім
розрахунок також є невірним.

Крім того, в апеляційній скарзі
відповідач зазначає про те, що суд
першої інстанції не дослідив у
судовому засіданні докази, надані
сторонами, про що свідчить протокол
судового засідання, чим порушив вимоги
ст. 22 ГПК України, а саме позбавив
відповідача права брати участь в
дослідженні доказів.

Колегія суддів вважає такі доводи
відповідача необґрунтованими та
такими, що спростовуються матеріалами
справи з огляду на таке.

Відповідно до протоколу судового
засідання від 06.08.2014р. в судовому
засіданні були присутні як представник
позивача так і представник
відповідача, які надали пояснення по
суті спору та були присутні при
дослідженні поданих доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 81-1 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право
знайомитися з протоколами і протягом
п'яти днів після їх підписання подавати
письмові зауваження з приводу
допущених у протоколах
неправильностей або неповноти
протоколу.

Будь - яких зауважень на протокол
матеріали справи не містять.

Щодо доводів скаржника в частині
невірного розрахунку стягнутого з
відповідача судового збору, колегія
суддів зазначає про їх
необґрунтованість з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем при поданні позову до суду
сплачено судовий збір в розмірі 1 930,00
грн., що в незначному розмірі перевищує
розмір судового збору розрахований з
ціни позову та має становити 1 926,25 грн.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судовий збір покладається у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з розміру задоволених
позовних вимог, розмір судового збору
судом першої інстанції розраховано у
відповідності до приписів ст. 49 ГПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, тому колегією суддів
відхиляються.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
в частині вимог про стягнення 3% річних,
тому відповідно до приписів ст. 104 ГПК
України, рішення господарського суду м.
Києва від 06.08.2014р. у справі
№ 910/12692/14 підлягає зміні в частині
розміру трьох процентів річних.

Судові витрати за подання позову та
апеляційної скарги розподіляються
відповідно до ст. 49 ГПК України
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
,,ПРОД-РЕСУРС" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 06.08.2014р. у справі № 910/12692/14
змінити в частині розміру стягнутої
суми 3% річних і судових витрат,
виклавши резолютивну частину рішення в
такій редакції:

,, 1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,ПРОД - РЕСУРС" (код
38649745) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,МТІ" (код 13669756)
заборгованість в розмірі 90 943,61
грн., пеню в розмірі 1 561,80 грн.,
інфляційних втрат в розмірі 1 861,70 грн., 3%
річних в розмірі 258,79 грн. та судові
витрати по сплаті судового збору за
подання позову в розмірі 1 892,34 грн.

3. В іншій частині позову відмовити."

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,МТІ" (код 13669756) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,ПРОД - РЕСУРС" (код
38649745) 16,96 грн. судових витрат з оплати
судового збору за подання апеляційної
скарги.

4. Доручити господарському суду м. Києва
видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано
16.10.2014р.