ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа № 925/1485/14

Господарський суд Черкаської
області в складі: головуючого - судді
Спаських Н.М. з секретарем судового
засідання Волна С.В., за участю
представників сторін:

від позивача: Кучер А.В. - директор;
Кучер Ю.В. - за довіреністю;

від відповідачів: Шокур А.Д. - за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за
позовом приватного підприємства
"Агросервіс" до дочірнього
підприємства "Чернігівський
облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
та до товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаси-Ексім-Транс"
про стягнення 1 386 963,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов до відповідачів,
як до боржника та його поручителя, про
солідарне стягнення на користь
позивача 1 386 963,92 грн. з яких: 1 254 875,40 грн.
основного боргу за поставлений товар і
транспортні послуги з його доставки, 18
771,56 грн. як 3% річних, 113 316,96 грн. пені за
прострочення розрахунків на підставі
укладених між сторонами договорів.

Заявою від 10.09.2014 року (а.с. 140)
позивач просив суд прийняти відмову
від позову до другого відповідача по
справі та стягнути весь борг лише із
дочірнього підприємства
"Чернігівський облавтодор" ВАТ
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України".

Ухвалою від 01.10.2014 року суд
прийняв відмову позивача від позову
стосовно ТОВ "Черкаси-Ексім-Транс" та
припинив провадження у справі в
частині позовних вимог до цього
відповідача.

В останньому судовому засіданні
представник позивача свої вимоги
підтримав лише частково на суму
основного боргу, а в частині
нарахованих 3% річних та пені від позову
відмовляється, про що надав суду
письмову заяву.

Відмову позивача від частини
позовних вимог суд приймає, оскільки це
є правом позивача у відповідності до
ст. 22 ГПК України і не порушує прав
сторін.

Представник відповідача визнав
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу за поставлений товар
та послуги його перевезення на
загальну суму 1 254 875,40 грн., про що також
надав суду письмове пояснення.

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

З матеріалів справи вбачається
наступне:

03 січня 2013 року між Приватним
підприємством "Агросервіс" (продавець)
та Дочірнім підприємством
"Чернігівський облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України"
(покупець) було укладено договір 03/13-4
(купівлі-продажу, поставки), за умовами
якого продавець передає, а покупець
приймає у власність та зобов'язується
оплатити нафтопродукти (авто бензин,
дизпаливо, бітум, котельно-пічне
паливо) та щебеневу продукцію в
асортименті, вказаному у
рахунках-фактурах та видаткових
накладних (а.с. 16-19).

Загальна вартість договору
становить 40 000 000,00 грн., а ціна одиниці
виміру товару вказується у
рахунках-фактурах та видаткових
накладних та може змінюватись у разі
зміни ринкових цін (п. 2.2., 2.4.).

Договір набирає чинності з
моменту його підписання Сторонами та
скріплення печатками Сторін і діє до 31
грудня 2016 року ( п. 11.1. договору).

Даний договір є договором
поставки, який відповідає ст. 712 ЦК
України, у відповідності до якої за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Крім того, за договором, укладеним
у спрощений спосіб, позивач надав
відповідачу послуги із перевезення
товару, який був предметом договору №
03/13-4 від 03.01.2013 року, оскільки вартість
послуги за доставку товару не ввійшла
до ціни товару, обумовленої цим
договором.

У відповідності до ст. 181 ГК України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Доказами укладення та виконання між
сторонами угоди про перевезення товару
є наявні у справі товарно-транспортні
накладні та акти здачі-прийняття робіт
з транспортних послуг перевезення за
підписами обох сторін.

З матеріалів справи вбачається,
що на виконання умов договору № 03/13-4
від 03.01.2013 року позивач поставив
відповідачу - дочірньому підприємству
"Чернігівський облавтодор" ВАТ
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"
товарно-матеріальні цінності та надав
транспортні послуги на загальну суму 2
570 830,25 грн.

Заперечень проти неотримання товару чи
доказів існування спору з приводу
якості переданого товару у справу не
надано. Всі акти здачі-прийняття робіт
по послугах перевезення підписані
сторонами із вказівкою на відсутність
претензій. Представник відповідача
факт отримання товару від позивача
підтвердив.

У відповідності до ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Якщо строк оплати не визначений,
то в порядку ст. 530 ЦК України він
визначається за вимогою кредитора про
виконання зобов'язання, яке за
загальним правилом повинно бути
виконано протягом 7 днів з дня
отримання вимоги, якщо інше не
встановлено вимогою. При цьому
законодавством жорстко не
регламентується, у якому саме виді
кредитором повинна бути складена
вимога про виконання зобов"язання.

Позивач на адресу відповідача
направив рахунки-фактури на оплату
переданого товару та наданих послуг
перевезення, які за своїм змістом є
вимогою про виконання грошового
зобов'язання. Цінний лист із
рахунками-фактурами та видатковими
накладними було вручено відповідачу
31.12.2013 року, що підтверджується
поштовими доказами у справі ( а.с. 93-95).

Відповідно до п. 6.2 договору № 03/13-4
від 03.01.2013 року Покупець оплачує
рахунок - фактуру шляхом перерахування
коштів на банківський рахунок
Продавця протягом 45 днів з дати його
отримання, якщо інше не передбачено
додатковими угодами.

Відповідач не заперечив, що
строки виконання всіх зобов'язань за
отриманий товар та надані послуги з
його перевезення станом на час
розгляду справи для відповідача вже є
такими, що настали.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
статтею 193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного Кодексу
України, згідно з якими суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, яке припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Підстав звільнення відповідача від
виконання грошового зобов'язання перед
позивачем суд не вбачає. Свої
зобов"язання по оплаті отриманого
товару та отриманих послуг перевезення
відповідач виконав частково, сплативши
на користь позивача 1 315 954,85 грн.

За вимогою суду сторонами складено акт
звірки розрахунків за період з 01.01.2013
року по 10.10.2014 року, з якого вбачається,
що сторонами підтверджено існування за
відповідачем боргу перед позивачем у
сумі 1 254 875,40 грн. (2 570 830,25 - 1 315 954,85).

Борг у цій сумі відповідач визнав
повністю та відмовився від клопотання
про застосування до вимог позивача
строку позовної давності. Доказів
проведення повного розрахунку із
позивачем відповідач суду не надав.

За таких обставин залишок боргу
відповідача перед позивачем за
отриманий товар та послуги перевезення
становить 1 254 875,40 грн. (2 570 830,25 - 1 315 954,85),
строк сплати яких для відповідач вже є
таким, що настав, а тому цей борг
підлягає до примусового стягнення.

В частині вимог про стягнення 18 771,56
грн. як 3% річних та 113 316,96 грн. пені, від
стягнення яких відмовився позивач,
провадження у справі підлягає
припиненню.

На підставі статті 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
пропорційно задоволеним позовним
вимогам підлягають до стягнення лише 25
097,51 грн. на відшкодування сплаченого
судового збору, а решта судового збору
покладається на позивача.

Керуючись статтями 49, 80, 82, 84 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ: 1. Позов задовольнити
частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства
"Чернігівський облавтодор" ВАТ
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"
(ідентифікаційний код 32016315, м. Чернігів,
вул. Київська, 17) на користь приватного
підприємства "Агросервіс"
(ідентифікаційний код 30829259, м. Черкаси,
вул. Зелінського, 12/1) ---- 1 254 875,40 грн.
боргу за товар та послуги його
перевезення і 25 097,51 грн. на
відшкодування сплаченого судового
збору.

3. Прийняти відмову позивача від позову
в частині стягнення 18 771,56 грн. як 3%
річних та 113 316,96 грн. пені і припинити
провадження у справі в цій частині
позовних вимог.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом десяти днів з дня прийняття.

Повне рішення складено 20 жовтня
2014 року.

Суддя
Н.М. Спаських