ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р.
Справа № 5009/4987/12

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя
Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

апелянта - не з'явився,

кредитора - не з'явився,

боржника - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк",
м. Харків (вх.№3010З/2) на постанову
господарського суду Запорізької
області від 14.01.2013р. у справі № 5009/4987/12

за заявою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Запоріжжя

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 04.01.2013р. у
справі №5009/4987/12 прийнято заяву
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
порушення провадження у справі про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до розгляду і порушено
провадження у справі; введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів; накладено арешт на майно
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за
винятком майна, на яке згідно з
цивільним процесуальним
законодавством України не може бути
звернено стягнення, та майна, що
перебуває у заставі з підстав, не
пов'язаних із здійсненням такої особи
підприємницької діяльності.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 14.01.2013р. у
справі №5009/4987/12 (суддя Юлдашев О.О.)
визнано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 банкрутом; відкрито
ліквідаційну процедуру; ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Нікітенка Микиту
Олександровича (ліцензія серія НОМЕР_2
від 05.04.2011р., ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, АДРЕСА_1); зобов'язано заяви
кредиторів з грошовими вимогами до
боржника подати до суду у строк до
14.03.2013р.; зобов'язано ліквідатора
прийняти заходи щодо виявлення
кредиторів банкрута та здійснити
ліквідаційну процедуру відповідно до
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Не погодившись з постановою місцевого
господарського суду, Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк"
звернулось до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувану постанову
скасувати, провадження у справі
№5009/4987/12 припинити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
банкрутство ФОП ОСОБА_2 порушено
безпідставно, сукупний мінімальний
розмір вимог ініціюючого кредитора є
менше трьохсот розмірів заробітної
плати, що відповідно до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2013 рік"
становить 1 147, 00грн.; тільки після
оцінки вартості майна боржника можливо
з'ясувати питання про недостатність
вартості майна боржника для
задоволення вимог кредиторів та
звернення з заявою про порушення
провадження у справі про банкрутство в
порядку статей 22-29 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом";
під час винесення оскаржуваної
постанови місцевим господарським
судом не перевірено наявність у
боржника права на участь в управлінні
іншими суб'єктами господарювання (і
відповідно права на отримання певних
дивідендів)

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 03.10.2014р. у
справі №5009/4987/12 апеляційну скаргу
прийнято до провадження, розгляд
скарги призначено на 20.10.2014р.

У судове засідання Харківського
апеляційного господарського суду
20.10.2014р. представники учасників
провадження у справі про банкрутство
не з'явились, про причини неявки суд не
сповістили.

Враховуючи, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
апеляційної скарги по суті, зважаючи на
те, що учасники провадження у справі
про банкрутство про дату, час і місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином (т.2 а.с.59-67),
а також, що явка представників
учасників судового процесу у судове
засідання не була визнана обов'язковою,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути скаргу в даному судовому
засіданні.

Дослідивши матеріали справи №5009/4987/12,
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
керуючись приписами статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, яка визначає, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
приходить до висновку щодо
передчасності прийняття судом першої
інстанції постанови про визнання
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
банкрутом, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
28.12.2012р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Запорізької області з заявою про
порушення справи про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (т.1
а.с.5)

В обґрунтування поданої заяви ФОП
ОСОБА_1 зазначає, що розмір безспірних
вимог до боржника становить 343 636, 00грн.,
що є сумою основного боргу, перевищує 300
розмірів мінімальних заробітних плат;
на момент подачі заяви до суду сума
боргу є непогашеною, строк
прострочення виконання боржником
зобов'язання перевищує 3 місяці.

Як вбачається із доданих до заяви
доказів (документів) в обґрунтування
вимог заявника, рішенням
господарського суду Запорізької
області від 22.02.2011р. у справі №31/5009/308/11
стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 340 000, 00грн.
основного боргу, 3 400, 00грн.
державного мита, 236, 00грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (т.1 а.с.16-17).

Зазначеним рішенням встановлено, що
сума боргу у розмірі 340 000, 00грн. є сумою
поворотної фінансової допомоги, яку
ФОП ОСОБА_2 отримала від ФОП ОСОБА_1 за
договором поворотної фінансової
допомоги від 01.02.2010р. та у встановлений
договором строк не повернула.

На виконання рішення господарського
суду Запорізької області від 22.02.2011р. у
справі №31/5009/308/11 місцевим
господарським судом видано наказ від
14.03.2011р. (т.1 а.с.9).

Згідно наявного у матеріалах справи
листа Жовтневого відділу Державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції від
01.11.2012р. (т.1 а.с.10), за наказом №31/5009/308/11
виданим 14.03.2011р. господарським судом
Запорізької області про стягнення з
ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу
в розмірі 343 636, 00грн. станом на 01.11.2012р. з
боржника не стягнуто.

Згідно статті 4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(у редакції, що діяла на момент
порушення провадження у справі про
банкрутство) (надалі - Закон про
банкрутство) та пункту 26 Постанови
пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009р. № 15 "Про судову практику у
справах про банкрутство" за заявою
кредитора (кредиторів) справа про
банкрутство порушується господарським
судом за наявності підстав,
передбачених у частині третій статті 6
Закону.

Цими підставами є підтверджені
відповідними документами фактичні
дані про те, що: вимоги кредитора
(кредиторів), які подали таку заяву, є
безспірними; боржником прострочено
тримісячний строк виконання свого
зобов'язання перед ініціюючим справу
кредитором (кредиторами); сукупний
мінімальний розмір вимог ініціюючого
кредитора (кредиторів) становить не
менше трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати.

Стаття 7 Закону про банкрутство
визначає, що заява про порушення справи
про банкрутство подається боржником
або кредитором у письмовій формі,
підписується керівником боржника чи
кредитора (іншою особою, повноваження
якої визначені законодавством або
установчими документами), громадянином
- суб'єктом підприємницької
діяльності (його представником) і
повинна містити: найменування
господарського суду, до якого
подається заява; найменування
(прізвище, ім'я та по батькові) боржника,
його поштову адресу; найменування
кредитора, його поштову адресу, якщо
кредитором є юридична особа, якщо
кредитор - фізична особа, в заяві
зазначаються прізвище, ім'я та по
батькові, а також місце його
проживання; номер (код), що ідентифікує
кредитора як платника податків і
зборів (обов'язкових платежів); виклад
обставин, які підтверджують
неплатоспроможність боржника, з
зазначенням суми боргових вимог
кредиторів, а також строку їх
виконання, розміру неустойки (штрафів,
пені), реквізитів розрахункового
документа про списання коштів з
банківського або кореспондентського
рахунку боржника та дату його
прийняття банківською установою
боржника до виконання; перелік
документів, що додаються до заяви.

Заява кредитора повинна містити крім
відомостей, передбачених частиною
першою цієї статті, такі відомості:
розмір вимог кредитора до боржника з
зазначенням розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає сплаті; виклад
обставин, що підтверджують наявність
зобов'язання боржника перед
кредитором, з якого виникла вимога, а
також строк його виконання; докази
того, що сума підтверджених вимог
перевищує суму в триста мінімальних
розмірів заробітної плати, якщо інше
не передбачено цим Законом; докази
обґрунтованості вимог кредитора; інші
обставини, на яких ґрунтується заява
кредитора.

До заяви кредитора додаються
відповідні документи: рішення суду,
господарського суду, які розглядали
вимоги кредитора до боржника; копія
неоплаченого розрахункового
документа, за яким відповідно до
законодавства здійснюється списання
коштів з рахунків боржника, з
підтвердженням банківською установою
боржника про прийняття цього
документа до виконання із зазначенням
дати прийняття, виконавчі документи
(виконавчий лист, виконавчий напис
нотаріуса тощо) чи інші документи, які
підтверджують визнання боржником
вимог кредиторів; докази того, що
вартість предмета застави є
недостатньою для повного задоволення
вимоги, забезпеченої заставою у разі,
якщо єдина підтверджена вимога
кредитора, який подає заяву,
забезпечена активами боржника.

Стаття 1 Закону про банкрутство
визначає, що безспірні вимоги
кредиторів - вимоги кредиторів, визнані
боржником, інші вимоги кредиторів,
підтверджені виконавчими документами
чи розрахунковими документами, за
якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Як вбачається із заяви кредитора та
доданих до неї документів,
безспірність грошових вимог кредитора
у розмірі 343 636, 00грн. підтверджуються
рішенням господарського суду
Запорізької області від 22.02.2011р. у
справі №31/5009/308/11 та наказом про
примусове виконання рішення, сума
боргу в сумі 343 636, 00грн. є непогашеною,
розмір безспірних вимог до боржника, що
становить 343 636, 00грн. перевищує 300
розмірів мінімальних заробітних плат.

Як зазначено вище, кредитор звернувся
до місцевого господарського суду з
заявою про порушення справи про
банкрутство ФОП ОСОБА_2 28.12.2012р.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2012 рік"
установлено на 2012 рік мінімальну
заробітну плату: у місячному розмірі: з
1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні,
з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118
гривень, з 1 грудня - 1134 гривні.

Отже, на момент звернення кредитора до
суду мінімальний розмір кредиторських
вимог становив 340 200, 00грн. (1 134, 00грн. * 300),
кредиторські вимоги заявника заявлені
у розмірі 343 636, 00грн.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апелянта, що сукупний мінімальний
розмір вимог ініціюючого кредитора є
менше трьохсот розмірів заробітної
плати, а провадження у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_2 порушено
безпідставно, є необґрунтованими та
такими, що спростовуються матеріалами
справи.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що
до процедури визнання фізичної
особи-підприємця банкрутом
застосовуються загальні положення
щодо банкрутства юридичних осіб, з
урахуванням особливих вимог,
передбачених статтями 47-49 Закону про
банкрутство.

Відповідно до статті 47 Закону про
банкрутство заява про порушення
справи про банкрутство
громадянина-підприємця може бути
подана в господарський суд
громадянином-підприємцем, який є
боржником, або його кредиторами.

Стаття 48 Закону про банкрутство
визначає, що за заявою
громадянина-підприємця господарський
суд може відкласти розгляд справи про
банкрутство не більше ніж на два місяці
для проведення
громадянином-підприємцем розрахунків
з кредиторами чи укладення мирової
угоди.

Якщо у встановлений частиною другою
цієї статті строк
громадянин-підприємець не подав
доказів задоволення вимог кредиторів і
в зазначений строк не укладено мирової
угоди, господарський суд визнає
громадянина-підприємця банкрутом і
відкриває ліквідаційну процедуру.

Системний аналіз норм Закону про
банкруство (як за загальною процедурою,
так і за процедурою з особливостями,
встановленими статтями 47-49 Закону про
банкрутство) свідчить, що при прийнятті
постанови про визнання боржника
банкрутом в суді повинен бути
доведений факт неоплатності боржника,
як того вимагає стаття 205
Господарського кодексу України,
відповідно до положень частини 4 якої
суб'єкт господарювання може бути
оголошений банкрутом за рішенням суду,
у разі неспроможності суб'єкта
господарювання через недостатність
його майна задовольнити вимоги
кредиторів.

Також відповідно до приписів абзацу 4
статті 1 Закону про банкрутство суб'єкт
господарської діяльності може бути
визнаний банкрутом тільки в разі
встановлення господарським судом його
неспроможності відновити свою
платоспроможність та задовольнити
визнані судом вимоги кредиторів не
інакше як через застосування
ліквідаційної процедури.

Таким чином, господарський суд
зобов'язаний при визнанні боржника
банкрутом встановити його
неспроможність виконати при
здійсненні підприємницької діяльності
підтверджені розрахунковими або
виконавчими документами вимоги
кредиторів через недостатність майна,
а також встановити факт наявності
вимог кредитора (кредиторів), які
заявлені у встановленому порядку до
боржника.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвалою місцевого господарського суду
від 04.01.2013р., якою порушено провадження
у справі про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, зобов'язано
кредитора надати оригінали доданих до
заяви документів (для огляду), довідку
органів статистики, яка підтверджує
юридичну адресу боржника на момент
розгляду справи, представити відомості
про майновий стан боржника, довідку про
наявність грошових вимог на рахунках
боржника, докази сплати судового збору,
докази безспірності грошових вимог;
боржника зобов'язано надати до суду
документи, які посвідчують правовий
статус, докази виникнення
кредиторської заборгованості, довідку
про загальну суму заборгованості перед
кредиторами, в тому числі по заробітній
платі працівникам, а також
заборгованості по податках і зборах
(обов'язкових платежах), довідку про
майно, в тому числі кошти, які
знаходяться на рахунках в банках або
інших фінансово-кредитних установах,
їх поштової адреси.

Відповідно до протоколу судового
засідання від 14.01.2013р. (т.1 а.с.19) в судове
засідання 14.01.2013р. з'явився лише
представник кредитора, представник
боржника не з'явився.

Згідно матеріалів справи, витребувані
судом документи кредитор та боржник до
суду не надали. В оскаржуваній
постанові посилання щодо огляду судом
оригіналів витребуваних документів
відсутні.

Постанова про визнання ФОП ОСОБА_2 від
14.01.2013р. обгрунтованих посилань щодо
неспроможності боржника виконати
вимоги кредиторів не містить. Не
зважаючи, що на вимогу суду кредитором
та боржником не було надано документів
на підтвердження неплатоспроможності
боржника, протокол судового засідання
та оскаржувана постанова відомостей
щодо пояснень представника кредитора з
цього приводу не містить.

Згідно матеріалів справи, до заяви
кредитора про порушення справи про
банкрутство був доданий витяг з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна ОСОБА_2 (т.1
а.с.13-14), відповідно до якого вбачається,
що на нежиле приміщення АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_2, накладено арешт.

Проте, обставини щодо підстав
накладення ареншу, та відомості щодо
наявності у боржника іншого майна
судом першої інстанції досліджені не
були.

Таким чином, на момент прийняття
постанови про визнання ФОП ОСОБА_2
банкрутом не було встановлено факту
неспроможності боржника задовольнити
при здійсненні підприємницької
діяльності вимоги кредитора.

Враховуючи вищенаведене, та зважаючи,
що Законом про банкрутство передбачена
можливість відкладення розгляду
справи про банкрутство з метою
всебічного, повного та об'єктивного
розгляду справи, місцевий
господарський суд передчасно прийняв
постанову про визнання боржника
банкрутом.

Окрім вищенаведеного, згідно штемпеля
місцевого господарського суду, ухвала
про порушення провадження у справі про
банкрутство від 04.01.2013р. була
направлена сторонам та іншим учасникам
провадження у справі про банкрутство
09.01.2013р.

Оскаржувана постанова про визнання
боржника банкрутом була прийнята
місцевим господарським судом 14.01.2013р.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що за такий короткий проміжок
часу між надсиланням учасникам
провадження у справі про банкрутство
ухвали про порушення справи про
банкрутство та прийняттям постанови
про визнання боржника банкрутом
сторонам неможливо виконати усі
передбачені Законом про банкрутство
дії та зібрати витребувані судом
першої інстанції в ухвалі про
порушення справи про банкрутство
документи щодо майна боржника та
встановлення факту його
неспроможності задовольнити вимоги
кредиторів.

Як вбачається із матеріалів справи, на
момент прийняття місцевим
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом докази
належного повідомлення сторін та
учасників провадження у справі про
банкрутство відсутні.

Стаття 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржувана
постанова про визнання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 прийнята
передчасно за відсутністю доказів
неплатоспроможності боржника
задовольнити вимоги кредитора.

Оскільки місцевий господарський суд не
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин, у зв'язку із
передчасністю прийняття постанови про
визнання боржника банкрутом від
14.01.2013р., колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ПАТ "УкрСиббанк"
підлягає частковому задоволенню, а
постанова місцевого господарського
суду від 14.01.2013р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103,
п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
задовольнити частково.

Постанову господарського суду
Запорізької області від 14.01.2013р. у
справі №5009/4987/12 скасувати.

Справу №5009/4987/12 направити на розгляд
господарського суду Запорізької
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 27.10. 2014
року.

Головуючий суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Плахов О.В.

Суддя
Шутенко І.А.