ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 р.
Справа №917/1705/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хадо", пров. 23 Серпня,
4, м. Харків,61018

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1,36000

про стягнення заборгованості в сумі 37
088,80 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 23.10.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення на підставі ст. 85 ГПК
України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості в
сумі 37088,80 грн. за договором №1224 від
25.10.2011 року.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Ухвала суду від 20.08.2014 року про
порушення провадження у справі та
ухвала суду від 16.09.2014 року, які
направлялася відповідачу за адресою:
АДРЕСА_2, 36000, повернулися до суду без
вручення адресату з відміткою
поштового відділення "за закінченням
терміну зберігання".

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 02.09.2014 року
місцем проживання відповідача є:
АДРЕСА_3,36000, тобто адреса, зазначена у
позовній заяві, на яку і здійснювалось
направлення ухвал суду.

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою судом
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається що адресат повідомлений про
час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене суд вважає
відповідача належним чином
повідомленим про дату, час та місце
судового засідання.

Позивач також в судове засідання не
з'явився, був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судового засідання
(повідомлення про вручення поштового
відправлення в матеріалах справи).

17.10.2014 року від позивача до суду
надійшло клопотання, в якому він
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить суд розглянути
справу за відсутності представника
позивача.

Суд клопотання позивача задовольнив.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про дату, час і місце
судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

25.10.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Хадо" (постачальник,
позивач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (дистриб'ютор,
відповідач) було укладено договір № 1224
(договір) ( арк. с. 15-19). Згідно умов
вказаного договору постачальник
зобов'язався передати (поставити) у
встановлені сторонами строки у
власність дистриб'ютора товар торгових
марок "DOMO" і "DEZI", а дистриб'ютор
зобов'язався своєчасно оплатити і
прийняти його в цілях реалізації на
території, визначеній цим договором (п.
1.1. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору,
дистриб'ютор оплачує товару на протязі
60 календарних днів з моменту поставки
товару і підписання товаросупровідних
документів (дата підписання видаткової
накладної).

На виконання умов договору позивачем
на адресу відповідача протягом жовтня
2011 року по грудень 2012 року включно
було поставлено товар на загальну суму
131 073,28 грн., що підтверджується
видатковими накладними підписаними
сторонами (арк. с. 20-65).

Позивач зазначає, що взяті на себе
зобов'язання щодо оплати товару
відповідач виконав частково,
розрахувавшись за поставлений товар на
суму 93 984,48 грн., що підтверджується
банківськими виписками (арк. с. 66-149).
Отже, за відповідачем рахується
заборгованість перед позивачем за
поставлений товар в сумі 37 088,80 грн.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами виникли правовідносини з
договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265
Господарського кодексу України
передбачають, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. До відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент пред'явлення позову та розгляду
справи, відповідач свої зобов'язання за
договором № 1224 від 25.10.2011 року в частині
оплати боргу в сумі 37 088,80 грн. не
виконав.

Судом встановлено, що видатковими
накладними (арк. с. 20-65), підписаних
сторонами, підтверджується факт
поставки позивачем товару відповідачу
на загальну суму 131 073,28 грн.

Отже, відповідач підписавши договір №
1224 від 25.10.2011 року, видаткові накладні,
оплативши частину поставленого товару
на суму 93 984,48 грн. (що підтверджується
банківськими виписками арк. с. 66-149)
визнавав факт наявності в нього
зобов'язання з оплати поставленого
товару.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами (в мат. справи),
відповідачем не заперечуються і
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України,
суд -

В И Р
І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити .

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,36000,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хадо" (пров. 23 Серпня,
4, м. Харків,61018, р/р 2813 в АТ "ОТП
Банк", МФО 300528, ідентифікаційний код
25612000) 37 088,80 грн. основного боргу, 1827,00
грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24.10.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.