ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.Справа № 915/953/14Одеській
апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого: Мирошниченко М.А.,

суддів: Головей В.М. та Шевченко В.В.,

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження в.о.
голови суду № 2301 від 24.09.2014 р.)

при секретарі судового засідання -
Максіміхіній Ю.В.

за участю представників :

ПАТ НАК „Нафтогаз України" - Старчик
А.А. (на підставі доручення),

ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Ходикін М.М.
(на підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Миколаївської
області від 20.08.2014 р. у справі № 915/953/14 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Публічного акціонерного товариства
"Миколаївська теплоелектроцентраль"
про стягнення 7872 грн. 11 коп.

ВСТАНОВИЛА:

23.06.214 р. Публічне акціонерне товариство
„Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Миколаївської ТЕЦ" (далі -
відповідач) 7872,11 грн., з яких: 3018,59 грн. -
інфляційних нарахувань за період з 01.2013
р. по 02.2013 р., 4044,60 грн. - пені за період з
14.01.2013 р. по 22.01.2013 р., 808,92 грн. - 3 % річних
за період з 14.01.2013 р. по 22.01.2013 р., а також
відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач у порушення умов,
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу природного газу № 577-БО
від 31.07.2012 р. розрахувався не своєчасно
у встановлені договором строки за
придбаний природний газ, а тому повинен
сплатити, пеню передбачену умовами
договору, понесені позивачем втрати
від інфляції та 3% річних, нарахування
яких передбачено умовами договору і ст.
625 ЦК України. (а.с. 2- 4)

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 24.06.2014 р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі. (а.с. 1)

08.07.2014 р. відповідач надав місцевому
суду клопотання про зменшення
стягнення пені, в якому просив суд
зменшити розмір пені посилаючись на
приписи норм чинного законодавства та
те, що власний капітал у двічі менший за
статутний. (а.с. 45)

Також 08.07.2014 р. відповідач до місцевого
господарського суду надав відзив на
позов, в якому зазначив, що позивач
розбив не вірний розрахунок пені та 3 %
річних, а інфляційні витрати взагалі не
можна було нараховувати. Відповідач
надав місцевому господарському суду
свій контррозрахунок. (а.с. 51-52)

20.08.2014 р. позивач до місцевого
господарського суду надав заперечення
на відзив та на клопотання відповідача
про зменшення розміру пені, в якому
зазначив, що відповідач був обізнаний
про правову відповідальність за
несвоєчасне виконання умов договору, а
тому повинен був своєчасно сплачувати
отриманий товар. Також позивач
зазначив, що суд повинен врахувати
майновий стан не лише відповідача, а й
позивача, пославшись при цьому на
судову практику, а саме постанови
Вищого господарського суду України.
(а.с. 73-80)

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 20.08.2014 р.
(суддя Фролов В.Д.) позовні вимоги
задоволено частково, а саме стягнуто з
відповідача на користь позивача:1505,41
грн. - пені, 602,15 грн. - 3% річних, 838,59 грн. -
витрат по сплаті судового збору, а в
решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
вмотивовано тим, що позивач виконав
належним чином умови договору, а
відповідач несвоєчасно розрахувався
за отриманий газ,а тому у позивач були
правові підстави для нарахування пені
та 3% річних. Зменшуючи розмір 3 %
відсотків річних місцевий
господарський суд послався на приписи
ст.. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України та абз. 1, 2 п.
1.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", у зв'язку із чим
розмір 3 % річних стягнуто у сумі 602,15
грн. Відмовляючи позивачу у
задоволенні стягнення з відповідача на
користь позивача збитків від інфляції
суд послався на абз. 2 п. 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", постанови Вищого
господарського суду України № 23/466 від
05.04.2011 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" №62-97р. від
03.04.1997, окрім того суд послався на
постанови Вищого господарського суду
України. Щодо стягнення пені місцевий
господарський суд зазначив, що
позивачем здійснено нарахування пені
без урахування сплачених відповідачем
сум безпосередньо у день оплати. Таке
врахування відбулося з наступного дня,
що суд вважає неправомірним, при цьому
суд послався на приписи абз. 1 п. 1.9
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Задовольняючи клопотання відповідача
про зменшення розміру пені, місцевий
господарський суд послався на приписи
п. 3 ч. 1 ст.. 83 ГПК України та зазначив, що
позивачем не доведено суду, що
понесення ним збитків сталося
внаслідок неналежного виконання саме
відповідачем своїх зобов'язань за
договором (залучення кредитних коштів
зі сплатою процентів тощо) або
погіршення матеріального стану
підприємства саме у зв'язку з
порушенням відповідачем умов договору.
Судом взято до уваги, що заборгованість
за природний газ, станом на січень 2014
року, повністю погашена, при цьому,
більша її частина із незначним
порушенням строків, тобто відповідачем
в добровільному порядку повністю
усунено порушення. Враховуючи
викладені обставини суд зменшив розмір
пені на 50 % та стягнув з відповідача на
користь позивача 1505,41 грн. пені.(а.с.89-95)

Позивач частково не погоджуючись з
прийнятим рішенням судом першої
інстанції, звернувся до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача пені у сумі 2539,19 грн., 3
% річних у сумі 206,77 грн. та втрат від
інфляційних нарахувань у сумі 3 018,59
грн., скасувати та ухвалити нове яким в
цій частині вимоги задовольнити, а
судові витрати покласти на
відповідача.

Крім того скаржником до апеляційної
скарги надано клопотання про
відновлення пропущеного
процесуального строку для подання
апеляційної скарги.

Свою позицію скаржник мотивував тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилаючись на положення ч. 4 ст. 232 ГК
України скаржник зазначив, що
нарахування 3% річних від простроченої
суми, як компенсація за утримання
коштів має бути по день сплати цих
коштів кредитору, тобто - по цей день
включно.

Посилаючись на положення ч. 6 ст. 231 та ч.
4 ст. 232 ГК України скаржник вважає, що
штрафні санкції (за весь час
користування чужими коштами) мають
бути нараховані також по день оплати
включно.

Скаржник також зазначив,що у судовому
рішенні не наведено будь-яких доказів
на підставі яких прийнято рішення про
зменшення розміру стягуваної суми пені
на 50% її заявленої суми та не викладено
доводи на підставі, яких відхилено
докази позивача, а також господарський
суд фактично ставить в залежність
обов'язкового доказування понесених
компанією збитків задля не зменшення
розміру належної до стягнення пені.

Щодо зменшення місцевим господарським
судом пені на 50% відсотків, скаржник
вважає, що місцевим господарським
судом неповно з'ясовано обставини, а
також визнав встановленими недоведені
обставини, які мають значення для
справи.

Щодо відмови місцевим господарським
судом позивачу у задоволенні стягнення
з відповідача на користь позивача
збитків від інфляції, скаржник
послався на приписи ст.. 625 ЦК України та
зазначив, що нарахуванню згідно
інфляційних процесів підлягають не
тільки основна сума боргу, а й сума, на
які збільшився борг за попередні
періоди внаслідок інфляційних
процесів. Проте місцевий господарський
суд відмовляючи у задоволенні
інфляційних за грудень 2012 р. фактично
керувався внутрішнім переконанням
того, що якщо фактично весь місяць
користувались мільйоном гривень, а 29
числа місяця його погасили, то
відповідно суми боргу нема, і немає
суми на яку потрібно здійснювати
нарахування.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014 р.
скаржнику відновлено пропущений
процесуальний строк для подачі
апеляційної скарги, апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 23.10.2014 р. об 12:00 год., про
що сторони згідно приписів ст. 98 ГПК
України були повідомлені належним
чином.

Фіксація судового процесу
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Представник скаржника (позивача) в
усних поясненнях наданих суду
підтримав скаргу і просив її
задовольнити.

Представник відповідача в усних
поясненнях наданих суду просив
залишити скаргу без задоволення, а
рішення місцевого суду без мін.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення
представників сторін обговоривши
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази та обставини справи, а також
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, і ці
обставини встановив та дослідив
місцевий суд, що між позивачем -
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" та відповідачем -
Публічним акціонерним товариством
"Миколаївська теплоелектроцентраль"
було укладено договір купівлі-продажу
природного газу № 577-БО від 31.07.2012 р.
(надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, продавець
(позивач) зобов'язався передати у
власність покупця (відповідач) у 2012
році природний газ, ввезений на митну
територію Ураїни ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підлягають під дію статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ (надалі-газ), на
умовах цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
продавець передає покупцеві з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом
до 2934 тис. куб. м.

Згідно п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м
природного газу становить 3509,00 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%, податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20%- 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб. м природного газу -
3884,78 грн., крім того ПДВ - 20%-766,96 грн.,
всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11.1 Договору, договір
набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині поставки газу з 01 серпня 2012
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
розрахунків-до їх повного здійснення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що в матеріалах справи
наявні акти приймання-передачі
природного газу (далі акт) від 30.11.2012 р.
на суму 1 328 594,76 грн., від 30.11.2012 р. на
суму 6 577 709,50 грн., від 31.12.2012 р. на суму 9
454 000, 61 грн. загальна сума за трьома
актами 17 360 304,87 грн., зазначені акти
підписані обома сторонами спору без
будь-яких зауважень та скріплені
печатками обох сторін.

Враховуючи викладене колегія суддів
доходить висновку, що на виконання умов
Договору позивачем, протягом
листопада-грудня 2012 року було
поставлено відповідачу 3439,000 тис. куб. м
природного газу на загальну суму 17 360
304,87 грн., що не заперечується
відповідачем. (а.с. 15-17)

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічні
вимоги щодо виконання зобов'язань
містяться і у частинах 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно умов викладених у розділі 6
договору сторони узгодили порядок та
умови проведення розрахунків, як вже
було зазначено вище відповідно до
вимог п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Проте як стверджує позивач та це визнає
відповідач, всупереч умовам договору
та приписам чинного законодавства
останній розрахувався за спожитий
природний газ несвоєчасно. Однак, на
час подання позову до суду, відповідач
заборгованість зі сплати вартості
отриманого природного газу сплатив в
повному обсязі, що визнають обидві
сторони.

Позивач просив стягнути з відповідача
3% річних у загальній сумі 808,92 грн.,
тобто за зобов'язаннями грудня - 3%
річних нараховані за період з 14.01.2013 по
22.01.2013 р.

Як зазначалось вище місцевий
господарський суд частково
задовольнив вимогу позивача стягнувши
з відповідача 602,15 грн..

В апеляційній скарзі позивач (скаржник)
просить стягнути з відповідача 3 %
річних на свою користь у повному
обсязі, в сумі 808,92 грн., посилаючись на
приписи ч. 6 ст. 231 та ч. 4 ст. 232 ГК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції з
цього приводу зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи станом на
13.01.203 р. відповідач сплатив на користь
позивача вартість отриманого
природного газу за грудень 2012 р. у сумі 6
899 975,59 грн., що підтверджується
наданим позивачем розрахунком (а.с. 19),
тобто сума боргу складає на 14.01.2013 р. 1
955 483,16 грн.

14.01.2013 відповідачем в погашення боргу
було перераховано - 598541,30 грн.

15.01.2013 відповідачем в погашення боргу
було перераховано - 446 188,48 грн.

16.01.2013 відповідачем в погашення боргу
було перераховано - 263 531,02 грн.

17.01.2013 відповідачем в погашення боргу
було перераховано - 322 266,97 грн.

18.01.2013 відповідачем в погашення боргу
було перераховано - 290 404,86 грн.

21.01.2013 відповідачем в погашення боргу
було перераховано - 280 033,02 грн.

22.01.2013 відбулось повне погашення
заборгованості шляхом перерахування
відповідачем на користь позивача 353
059,37 грн.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції доходить
висновку про те, що в період з 14.01.2013 р.
по 22.01.2013 р. відповідач з позивачем
повністю розрахувався за отриманий
природній газ за грудень 2012 р. (а.с. 19)

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до абз. 1 п. 1.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Викладене надає змогу колегії суддів
зробити висновок, що останнім днем
виконання такого зобов'язання
вважається день, що передує цьому
терміну, тобто 13.01.2013 р.

Колегією суддів самостійно за
допомогою методики визначеної у
програмно-технічному комплексі „Ліга
Закон Еліт", було перевірено розрахунок
3% річних та встановлено:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів1955483.7214.01.2013 - 14.01.201313
%160.721509295.2415.01.2013 - 15.01.201313 %124.051245764.2216.01.2013 -
16.01.201313 %102.39923497.2517.01.2013 - 17.01.201313
%75.90633092.3918.01.2013 - 20.01.201333 %156.10353059.3721.01.2013 -
21.01.201313 %29.02

Загальна сума 3 % річних за отриманий
природній газ за грудень 2012 р. складає
648,18 грн.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку
про те, що позивач та місцевий
господарський суд зробили невірний
розрахунок 3 % відсотків річних, у
зв'язку із чим рішення в даній частині
підлягає зміні та стягненню з
відповідача на користь позивача 648,18
грн..

У зв'язку із чим вимоги викладені в
апеляційній скарзі підлягають
частковому задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про
стягнення інфляційних нарахувань у
сумі 3018, 59 грн. за грудень 2012 року у
зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем газу поставленого у
грудні 2012 року, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище відповідно до
вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,
тобто вказана норма права передбачає,
що якщо кредитор вирішив скористатися
своїм правом на стягнення збитків від
інфляції, то вони підлягають стягненню
за весь час прострочення, а не за окремі
місяці за вибором кредитора.

Згідно абз. 2 п. 2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Аналогічна позиція викладена і у
постанові Вищого господарського суду
України №23/466 від 05.04.2011 та листі
Верховного Суду України "Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
№62-97р. від 03.04.1997, у яких зазначено, що
індекс інфляції є змінною величиною,
позивач, який бажає стягнути збитки з
урахуванням цього індексу, повинен у
кожному конкретному випадку подати
господарському суду обґрунтований
розрахунок відповідної суми. При
здійсненні розрахунку індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
інфляції розраховується не на кожну
дату місяця, а в середньому на місяць.
Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т.д.) індексів
(наказ Держкомстату № 265 від 27.07.2007 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Отже при стягненні інфляційних за
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання, якщо термін
прострочення становить менше ніж
місяць, то індекс інфляції при
визначенні заборгованості не
нараховується, вказана правова позиція
також зазначена в Постанові Вищого
Господарського Суду України по справі
№29/75-10-1823 від 24.11.2010, по справі №4/54-10-18-18
від 19.01.2011 та по справі №915/727/13 від
30.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з розрахунку позивача збитки від
інфляції ним нараховані за період з
01.2013 по 02.01.2013.

Проте з такою позицію позивача
(скаржника) колегія суддів погодитись
не може, оскільки, як зазначалось вище,
найменший період визначення становить
місяць, прострочка платежу за менший
період не тягне за собою нарахування
інфляційних втрат, а розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
мала місце на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Держкомстатом, за період
прострочки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
місцевий господарський суд
обґрунтовано відмовив позивачу у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення інфляційних нарахувань, а
тому доводи скаржника з приводу того,
що місцевий господарський суд
відмовляючи у задоволенні інфляційних
за грудень 2012 р. фактично керувався
внутрішнім переконанням, оскільки якщо
фактично весь місяць користувались
мільйоном гривень, а 29 числа місяця
його погасили, то відповідно суми боргу
нема, і немає суми на яку потрібно
здійснювати нарахування, не
приймається до уваги з вищевикладених
підстав та норм чинного законодавства
України.

Згідно умов договору, сторони у п. 7.2
встановили, що покупець у разі
порушення ним умов договору стосовно
порядку оплати поставленого
природного газу крім суми
заборгованості сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Згідно вимог ст.. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище відповідно до абз. 1
п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Колегія суддів за допомогою методики
визначеної у програмно-технічному
комплексі „Ліга Закон Еліт" перевірила
зроблений позивачем та місцевим
господарським судом розрахунок
нарахованої відповідачу пені у сумі
4044,60 грн.. за період з 14.01.2013 р. по 22.01.2013
р..

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення1955483.7214.01.2013 - 14.01.201317.5000 %0.041
%*803.62 1509295.2415.01.2013 - 15.01.201317.5000 %0.041
%*620.261245764.2216.01.2013 - 16.01.201317.5000 %0.041
%*511.96923497.2517.01.2013 - 17.01.201317.5000 %0.041
%*379.52633092.3918.01.2013 - 20.01.201337.5000 %0.041
%*780.52353059.3721.01.2013 - 21.01.201317.5000 %0.041 %*145.09

Загальна сума пені за період з 14.01.2013 р.
по 21.01.2013 р. складає 3240,97 грн. за грудень
2012 року.

Враховуючи викладене колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що позивачем та місцевим господарським
судом розрахунок пені за грудень 2012 р.
зроблено методично не вірно, у зв'язку
із чим правомірним є нарахування пені
за грудень 2012 р. 3240,97 грн. за період з
14.01.2013 р. по 21.01.2013 р.

Враховуючи викладене колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку
про часткове задоволення вимог
скаржника викладених в апеляційній
скарзі та зміну рішення місцевого
господарського суду шляхом стягнення з
відповідача на користь позивача 3240,97
грн. за період з 14.01.2013 р. по 21.01.2013 р.

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про зменшення розміру пені
та висновків місцевого суду з цього
питання, то колегія суддів апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинен бути
взятий до уваги ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не задало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може, з
урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз вказаних норм
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язань, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідність розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Оцінивши викладені у заявах
відповідача та позивача обставини та
дослідивши надані ними докази колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
до наступного.

Дійсно з наданих відповідачем доказів
вбачається, що його фінансовий стан є
скрутним, у зв'язку з нездійсненням з
ним розрахунків контрагентів
(населення) за отриману теплову
енергію.

Однак недодержання своїх обов'язків
контрагентами боржника, не звільняють
його від відповідальності за
невиконання своїх зобов'язань перед
позивачем.

Водночас позивачем також надано суду
першої інстанції докази тяжкого
фінансового становища, а саме що ним
понесені збитки, що підтверджується
наявними в матеріалах справи звітами
про фінансові результати (звіт про
сукупний дохід) за 2013 р.

При цьому слід враховувати що позивач є
постачальником газу для всієї держави
і його тяжкий фінансовий стан, якій
виник, в т.ч. з вини відповідача, який
несвоєчасно розраховувався по своїм
зобов'язанням за договором, може мати
негативні наслідки для забезпечення
газом всієї держави України.

Однак місцевий суд не надав оцінки
доводам позивача та наданим ним
доказам , тобто не врахував його
майновий стан, а врахував лише доводи
відповідача.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що посилання суду
першої інстанції як на підставу
зменшення штрафних санкцій на
нездійснення з відповідачем
розрахунків його контрагентами,
відсутність в нього грошових коштів та
тяжкий фінансовий стан є
необґрунтованим і ці обставини, з
урахування тяжкого фінансового стану
позивача (який належним чином
виконував свої зобов'язання за
договором) не можуть прийматись до
уваги та бути підставою для зменшення
штрафних санкції.

За таких обставин рішення місцевого
суду в частині зменшення пені підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення пені у повному,
визначеному судом апеляційної
інстанції, розмірі.

З огляду на викладене апеляційна
скарга позивача підлягає частковому
задоволенню, рішення місцевого суду
частковому скасуванню, з ухваленням
судового рішення в новій редакції, а
також часткового стягнення на користь
скаржника понесених ним витрат по
сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Миколаївської області від 20.08.2014 р. по
справі № 915/953/14 в частині задоволення
позову про стягнення пені в розмірі
1505,41 грн., в частині задоволення позову
про стягнення 3% річних в розмірі 602,15
грн. змінити та викласти резолютивну
частину рішення в наступній редакції:

„1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Публічного акціонерного товариства
"Миколаївська теплоелектроцентраль"
задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" (54002, м. Миколаїв,
вул. Каботажний узвіз, 18, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ):

3 240,97 грн. (три тисячі двісті сорок грн..
97 коп.) пені за період з 14.01.2013 р. по 21.01.2013
р.;

648,18 грн. (шістсот сорок вісім грн.. 18
коп.) - 3% річних за період з 14.01.2013 р. по
21.01.2013 р.;

489,13 грн. (чотириста вісімдесят дев'ять
грн.. 13 коп.) часткове відшкодування
понесених витрат по сплаті судового
збору за розгляд позову.

3. Заяву (клопотання) Публічного
акціонерного товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" про зменшення
розміру пені залишити без задоволення.

4. В частині позовних вимог про
стягнення з відповідача 3 018,59 грн.
збитків від інфляції, 803,63 грн. пені та
160,74 грн. - 3% річних, відмовити.»

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 616,23 грн. (шістсот
шістнадцять грн.. 23 коп.) - часткового
відшкодування понесених витрат по
сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

4. Зобов'язати господарський суд
Миколаївської області видати накази
відповідно до резолютивної частини
цієї постанови з зазначенням у них всіх
необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 23.10.2014
р.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Головей В.М.

Шевченко В.В.