КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р. Справа№ 910/10027/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання
Климович М.І.

за участю представників:

від позивача: Морозова О.В. - за
довіреністю

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Провідна"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 19.06.2014 року

у справі № 910/10027/14 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна"

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_3

про стягнення 1776,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Провідна", звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" про стягнення 1776,38
грн. матеріальної шкоди в порядку
регресу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.06.2014 року у справі № 910/10027/14
(Суддя Бойко Р.В.) у задоволенні
позовних вимог Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" відмовлено
повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Провідна"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та постановити рішення про
задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.07.2014 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І.,
Скрипка І.М., апеляційна скарга
прийнята до розгляду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 06.08.2014
року.

У зв'язку з перебуванням судді Скрипки
І.М. у відпустці, розпорядженням
заступника голови Київського
апеляційного господарського суду від
06.08.2014 року для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
рішення першої інстанції прийнято за
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи та з неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Так, апелянт зазначає, що посилання
відповідача на порушення позивачем
строку на звернення із регресною
вимогою на підставі ст. 37 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не може бути підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування, оскільки вказана норма
регулює відносини між страховиком та
страхувальником цивільно-правової
відповідальності, а не між страховими
компаніями.

Також, апелянт у своїй скарзі зазначає,
що як роз'яснив Верховний Суд України у
своїй постанові від 28.08.2012 року у справі
№23/279, у якій висловлена позиція, що
позивач отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність.

Відповідач та третя особа до судового
засідання, що відбулось 06.08.2014 року, не
з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що
неявка представників відповідача та
третя особа не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги за наявними у
справі матеріалами, та, за таких
обставин, розгляд справи за
відсутності відповідача та третя особа
є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

За договором добровільного
страхування наземного транспорту №
06/0648153/0602/12, укладеного 10.07.2012 року між
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "СК "Провідна"
(страховик) та ТОВ "ВКП "Укрекоенерго"
(страхувальник), було застраховано
транспортний засіб - автомобіль ГАЗ
2705-414, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Згідно із ст.16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що
29.08.2012 року в м. Києві по вул. С.
Перовської, 4, сталась
дорожньо-транспортна пригода, в якій
мало місце зіткнення автомобіля ГАЗ
2705-414, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить ТОВ "ВКП
"Укрекоенерго" (страхувальник), під
керуванням ОСОБА_4, з автомобілем Skoda
Oktavia, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, під
керуванням цієї ж особи, внаслідок чого
застрахований транспортний засіб було
пошкоджено.

Зазначена дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення
ОСОБА_3 п. 10.2 Правил дорожнього руху
України, що підтверджується постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.09.2012 року у справі
№2610/21575/2012, відповідно до якої ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

За страховим випадком - ДТП, що сталась
29.08.2012 року за участю застрахованого
автомобіля, згідно Страхового акту
№0601/06/2088/S/84829, затвердженого 01.10.2012 року,
за договором страхування №06/0648153/0602/12
від 10.07.2012 року, позивач, виконуючи свої
зобов'язання за Договором, здійснив
відшкодування завданої шкоди
внаслідок спірної ДТП шляхом виплати
коштів у сумі 1776.38 грн.

Наведена сума страхового
відшкодування в розмірі 1776.38 грн. була
перерахована позивачем страхувальнику
платіжним дорученням від дорученням
№0050169 від 09.10.2012 року.

Цивільно-правова відповідальність в
частині заподіяння шкоди внаслідок
експлуатації автомобіля Skoda Oktavia,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
на момент ДТП була застрахована у
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" на підставі
укладеного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс АВ/3959063).

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є стягнення з відповідача
1776,38 грн. матеріальної шкоди в порядку
регресу.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "СК "Провідна" на
підставі договору добровільного
комплексного автострахування
№06/0648153/0602/12 від 10.07.2012 року внаслідок
настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
власнику автомобіля марки ГАЗ 2705-414,
реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому
позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1191 Цивільного
кодексу України отримано право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки Skoda Oktavia, реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована
ВАТ НАСК "Оранта" на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/3959063, а тому позивач вказує,
що обов'язок з відшкодування збитків
покладається на відповідача.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Тобто, право регресу до страховика
винної особи переходить саме по
розміру збитків, завданих пошкодженому
автомобілю, розрахованих, зокрема, у
відповідності до ст. 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до правового висновку, який
міститься в постанові судових палат у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 25.12.2013 року
у справі №6-112цс13 при виплаті страховою
компанією страхового відшкодування
згідно ст. 993 Цивільного кодексу
України до неї переходить право вимоги
потерпілого.

Тобто, підлягають застосуванню
положення ст. 512 Цивільного кодексу
України - заміна кредитора у вже
існуючому зобов'язанні.

Таким чином, до Приватного
акціонерного товариства "СК "Провідна"
перейшло в межах суми 1776,38 грн. право
вимоги, яке мав потерпілий у
зобов'язанні, що виникло внаслідок
заподіяння шкоди, до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Шевченківського
районного суду м. Києва від 13.09.2012 року у
справі №2610/21575/2012 вбачається, що
транспортний засіб - автомобіль Skoda
Oktavia, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди автомобілю ГАЗ 2705-414,
реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився
під керуванням ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 статті 1188
Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
Skoda Oktavia, реєстраційний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля Skoda Oktavia, реєстраційний
номер НОМЕР_2, застрахована ВАТ НАСК
"Оранта" на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/3959063, що підтверджується
Інформацією з єдиної централізованої
бази даних МТСБУ.

Вказаним договором (поліс №АВ/3959063)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
становить 50000,00 грн., а франшиза - 510,00
грн.

Матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_3 користувався транспортним
засобом на законній підставі, а відтак
відповідальність за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
внаслідок експлуатації ним автомобіля
Skoda Oktavia, реєстраційний номер НОМЕР_2,
була застрахована ВАТ НАСК "Оранта".

Судом встановлено, що до позивача
перейшли всі права та обов'язки
потерпілого згідно ст. 512 Цивільного
кодексу України, а тому, оскільки
правовідносини між потерпілим та
страховиком за полісом ОСЦВВТЗ
(відповідач) регулюються Законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", заміна кредитора в
зобов'язанні не змінює їх суті та норми,
якою вони регулюються.

Таким чином, заподіяння шкоди
внаслідок ДТП є згідно п.3 ч.2 ст. 11
Цивільного кодексу України підставою
для виникнення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В силу положень Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та ст. 1194 Цивільного кодексу
України таке зобов'язання у визначених
законом частинах підлягає виконанню
страховиком за полісом ОСЦВВТЗ.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (надалі - "Закон") визначено, що
для отримання страхового
відшкодування особа, яка має право на
відшкодування, подає страховику (або
якщо страховик невідомий - МТСБУ)
відповідну заяву.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),
керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду
обмежується зазначеною страховою
сумою.

Згідно з п. 36.2 статті 36 Закону
передбачено, що страховик (МТСБУ)
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього Закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, момент виконання
зобов'язання страховика за полісом
ОСЦВВТЗ (відповідачем), що виникло
внаслідок заподіяння шкоди при ДТП, і
право вимоги, яке мав потерпілий,
перейшли до страхової компанії, яка
провела виплату (позивач), пов'язаний із
направлення заяви в порядку п. 1 ст. 35
Закону.

При цьому, до позивача перейшли як
права, так і обов'язки потерпілого, а
відтак наслідки вчинення певних дій
або утримання від їх вчинення будуть
однаковими як для потерпілого, так і
для особи, яка змінила його у
зобов'язанні.

З метою отримання страхового
відшкодування позивач звернувся до
відповідача з претензією №04-09/13872 від
05.09.2013 року на виплату страхового
відшкодування.

Відповідачем було направлено ПАТ "СК
"Провідна" відповідь на регресну вимогу
№09-02-11/24700 від 11.11.2013 року, що була
отримана позивачем 18.11.2013 року
(підтверджується відміткою страховика
№12348 на даній відповіді), в якій ВАТ
НАСК "Оранта" вказує на відсутність
правових підстав для здійснення
страхового відшкодування у зв'язку з
пропуском ПАТ "СК "Провідна" строку на
звернення для отримання такого
відшкодування.

У відповідь на лист відповідача
№09-02-11/24700 від 11.11.2013 року позивач
надіслав на адресу ВАТ НАСК "Оранта"
лист №04-09/19410 від 06.12.2013 року в якому
послався на ст. 1191 Цивільного кодексу
України та вказав, що зміг реалізувати
своє право на зворотною вимогу лише
після здійснення сплати відшкодування
за Договором, а тому строк на звернення
в порядку ст. 35 Закону почав свій
перебіг після здійснення ним виплати
страхувальнику.

Представник позивача посилаючись на
постанову Верховного Суду України від
28.08.2012 року у справі №23/279, у якій
висловлена позиція, що позивач отримує
право вимоги потерпілої особи після
виплати останній страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність. А
тому, на думку позивача, пропущення
Приватного акціонерного товариства "СК
"Провідна" строку для звернення із
регресною вимогою на підставі ст. 37
Закону, не може бути підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування, оскільки вказана норма
регулює відносини між страховиком та
страхувальником

Щодо такої позиції позивача колегія
суддів Апеляційного господарського
суду зазначає наступне.

На момент прийняття Верховним Судом
України (судова палата у господарських
справах) постанови від 28.08.2012 року у
справі №23/279 існувала правова позиція
Верховного Суду України (судова палата
у господарських справах) від 27.03.2012 року
у справі №58/168 в якій зазначено, що
страховик, який виплатив страхове
відшкодування набуває право в порядку
регресу.

Суд виходив з того, що внаслідок
регресу виникає нове зобов'язання, яке
не регулюється нормами Закону.

В той же час, відповідно до правового
висновку, який міститься в постанові
судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 25.12.2013 року у справі №6-112цс13
при виплаті страховою компанією
страхового відшкодування згідно ст. 993
Цивільного кодексу України до неї
переходить права вимоги потерпілого, а
не відбувається набуття такого права в
порядку регресу.

Тобто, спільне засідання палат дійшло
нового правового висновку про те, що
внаслідок проведеної виплати
відбувається заміна кредитора в
зобов'язанні, а тому продовжує існувати
зобов'язання із заміненим кредитором.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом, то до всіх правовідносин між
позивачем та відповідачем у даній
справі підлягають застосуванню норми
Закону (в т.ч. в частині строку
виконання грошового зобов'язання).
Більш того, до страхової компанії
(позивача) перейшли права виключно в
наявному у потерпілого обсязі.

Також, в постанові Верховного Суду
України від 28.08.2012 року у справі №23/279
мова йде, по-перше, про наявність у
страховика права на пред'явлення
регресного позову, по-друге, міститься
посилання на ст. 38 Закону.

В той же час, в більш пізнішій постанові
Верховного Суду України (від 25.12.2013
року), яка прийнята на спільному
засіданні палат (на відміну від
постанови від 28.08.2012 року, яка прийнята
лише однією палатою) зроблено правовий
висновок про відсутність у даних
правовідносинах регресу.

Крім того, положення ст. 38 Закону
визначають право (а також випадки в
яких таке право може бути реалізоване)
страхової компанії, яка застрахувала
цивільну-правову відповідальність
винуватця ДТП (тобто, відповідача у
даній справі) (п. 1.2 Закону) звернутися
із позовом до винуватця ДТП.

Наведена норма не регулює
правовідносини, які виникли у даній
справі, оскільки позивачем набуте
право вимоги не в порядку Закону, а в
наслідок виплати страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування, що зумовило
заміну кредитора в зобов'язанні.

До того ж, право регресу, передбачене
ст. 38 Закону, обумовлене наявністю
випадків, визначених п. 38.1.1 ст. 38 Закону,
які в свою чергу в даній справі
відсутні.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про можливість застосування
правових висновків, що містяться в
постанові Верховного Суду України від
28.08.2012 року у справі №23/279 під час
розгляду даної справи.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що у спірному зобов'язанні
відбулася заміна кредитора -
страхувальник передав страховикові,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат право вимоги до
особи, відповідальної за завдані
збитки, а позивач є таким, що вступив у
спірні правовідносини на тих самих
умовах, на яких був страхувальник в
момент такої передачі.

За таких обставин, які свідчать про
перехід до страховика права вимоги, а
не набуття ним такого права, правильним
і обґрунтованим є застосування до
спірних правовідносин статей 257, 262, 512,
993 Цивільного кодексу України, а не
частини шостої статті 261, статті 1191
Цивільного кодексу України, на які
посилається позивач, оскільки стаття
1191 Цивільного кодексу України
застосовується до деліктних
правовідносин, а стаття 993 Цивільного
кодексу України - до договірних, що
мають місце у справі, яка
розглядається.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 25.12.2013 року у справі
№6-112цс13.

А відтак, посилання позивача на ст. 1191
Цивільного кодексу України як на
правову підставу, яка пов'язує початок
перебігу строку звернення з
відповідною заявою про страхове
відшкодування з моментом виплати
коштів страховиком страхувальнику за
Договором, є необгрунтованим.

В той же час, ст. 37 Закону передбачені
підстави для відмови у здійсненні
страхового відшкодування, зокрема, у п.
37.1.4 якої вказано, що неподання заяви
про страхове відшкодування впродовж
одного року, якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди є
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування.

З огляду на те, що до Приватного
акціонерного товариства "СК "Провідна"
перейшли всі права та обов'язки
потерпілої особи у зв'язку з заміною
кредитора у зобов'язанні, то положення
статті 37 Закону є обов'язковими у
рівній силі як для потерпілої особи,
так і для особи, яка замінила її у
зобов'язанні.

Керуючись наведеним та приймаючи до
уваги, що спірна ДТП сталася 29.08.2012 року,
а позивач звернувся до ПАТ НАСК "Оранта"
з претензією про виплату страхового
відшкодування лише 05.09.2013 року, тобто
через 1 рік та 7 днів, то відмова
відповідача від здійснення страхового
відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37
Закону є правомірною та не суперечить
вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Провідна" є не
обґрунтованими та такими, в
задоволенні яких вірно відмовлено
судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
19.06.2014 року у справі № 910/10027/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна", викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" на рішення
господарського суду міста Києва від
19.06.2014 року у справі № 910/10027/14 є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" на рішення
господарського суду міста Києва від
19.06.2014 року у справі № 910/10027/14 - залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 19.06.2014 року у справі № 910/10027/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10027/14 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала