ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4215/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохіммак»,
Київська область, Макарівський район,
смт. Макарів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДК-Агро», Київська
область, Баришівський район, с. Недра

про стягнення 50651,04 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Крилова Л.Б. (довіреність
б/н від 5 вересня 2014 року);

від відповідача: Демченко Є.В.
(довіреність б/н від 20 вересня 2014 року);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрохіммак» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДК-Агро» (далі -
відповідач) про стягнення 50651,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем господарських
зобов'язань, що виникли між позивачем
та відповідачем, а саме, відповідач не
розрахувався за поставлений йому
позивачем товар, у зв'язку з чим,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 50651,04 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 1 жовтня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 21 жовтня 2014 року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

21 жовтня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі видаткових накладних
№РН-0000020 від 19 серпня 2011 року, №РН-0000016
від 5 серпня 2011 року та накладної №20-07/14
від 20 липня 2011 року між позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрохіммак» та
відповідачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДК-Агро» виникли
господарські зобов'язання, згідно яких
позивач передав відповідачу товар,
зазначений у вищевказаних накладних.

Загальна вартість переданого товару,
відповідно до зазначених накладних,
становить 50651,04 грн.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 181 Господарського кодексу
України встановлено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Отже, у даному випадку між позивачем та
відповідачем укладено договір
купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Так, судом встановлено, що рішенням
господарського суду Київської області
від 8 квітня 2014 року у справі №911/372/14 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохіммак» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДК-Агро» про
стягнення 203997,46 грн. позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохіммак»
задоволено частково, та присуджено до
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «ДК-Агро» на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохіммак» 160026,66
грн. основного боргу.

Рішення господарського суду Київської
області від 8 квітня 2014 року набрало
законної сили 23 травня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 8 квітня 2014 року за №911/372/14 товар,
отриманий відповідачем за накладними
№20-07/14 від 20 липня 2011 року, №РН-0000016 від 5
серпня 2011 року та №РН-0000020 від 19 серпня
2011 року, залишився не оплаченим в
загальній сумі 46811,66 грн., оскільки, була
частково оплата товару у сумі 3839,38 грн.

Крім того, судом встановлено, що сума
заборгованості за накладними №20-07/14
від 20 липня 2011 року, №РН-0000016 від 5
серпня 2011 року та №РН-0000020 від 19 серпня
2011 року була включена позивачем до суми
основного боргу у розмірі 160026,66 грн.,
заявленої до стягнення з відповідача у
справі №911/372/14, та яка, як вбачається з
резолютивної частини рішення
господарського суду Київської області
від 8 квітня 2014 року у справі №911/372/14,
була повністю задоволена судом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Як вбачається з тексту рішення
господарського суду Київської області
від 8 квітня 2014 року, позовні вимоги у
справі №911/372/14 обґрунтовані неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договорами поставки
№11-04/2 від 20 квітня 2011 року та №14-06/4 від
14 червня 2011 року.

В той час, в обґрунтування позовних
вимог у даній справі позивач
посилається на порушення відповідачем
грошових зобов'язань, які не
врегульовані договором.

Отже, підстави позовних вимог у справах
№911/4215/14 та №911/372/14 не є ідентичними, а
тому підстави для припинення
провадження у справі №911/4215/14 відсутні.

Однак, враховуючи, що заборгованість за
накладними №20-07/14 від 20 липня 2011 року,
№РН-0000016 від 5 серпня 2011 року та №РН-0000020
від 19 серпня 2011 року була стягнута з
відповідача на підставі рішення
господарського суду Київської області
від 8 квітня 2014 року у справі №911/372/14
(набрало законної сили 23 травня 2014
року), суд виключає можливість
задоволення позовних вимог у даній
справі.

Таким чином, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено - 22 жовтня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.