м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14631/14 15.10.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"КІДДІТОН"ДоПриватного акціонерного
товариства "Лекс Холдинг"провизнання
розірваним договору та стягнення 406 040,60
грн.Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Єськов І.Г. - юрисконсульт,
від відповідача:Стаднік О.А.-
юрисконсульт, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КІДДІТОН" (надалі -
ТОВ "КІДДІТОН") звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Лекс Холдинг" (надалі - ПАТ
"Лекс Холдинг") про визнання розірваним
договору та стягнення 406 040,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
лютому 2014 р. в результаті серйозних
змін у ринковій ситуації, а саме кризою
в країні та непередбачуваним різким
підвищенням курсу долара, що значно
збільшило договірну ціну, позивач
повністю втратив цінність укладеного
Договору у зв'язку із чим позивачем на
адресу відповідача було надіслано
Додаткову угоду №1 від 04.02.2014 р. про
припинення терміну дії Договору та
повернення сплачених коштів у розмірі
406 040,60 грн. вказуючи на те, відповідачем
послуг з оренди фактично надано не
було, так як акт прийму-передачі
сторонами не підписувався. З
урахуванням викладеного позивач
вважає, що є всі підстави для
розірвання договору в порядку ст. 652 та
повернення коштів на підставі ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
13.08.2014 р.

13.08.2014 р. представником відповідача
через загальний відділ суду подано
клопотання про залишення позову без
розгляду, яке обґрунтоване тим, що
позовну заяву підписано не
уповноваженою на це особою.

Представник позивача в судове
засідання 13.08.2014 р. з'явився, позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 13.08.2014 р. з'явився, подав
відзив на позовну заяву згідно змісту
якого проти позовних вимог заперечує
та просить в його задоволенні
відмовити.

Розглянувши в судовому засіданні 13.08.2014
р. клопотання про залишення позову без
розгляду суд дійшов висновку про
відмову в його задоволенні з огляду на
наступне.

Абзацом 3 п. 3.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що якщо
господарський суд має сумніви стосовно
наявності у особи, яка підписала
позовну заяву, відповідних
повноважень, він у процесі підготовки
справи до судового розгляду витребує у
позивача докази на підтвердження таких
повноважень. У разі їх неподання суд
виносить ухвалу про залишення позову
без розгляду. Якщо позовну заяву
підписано особою на підставі виданої
їй довіреності, до заяви має бути
додано оригінал або належно завірену
копію такої довіреності. У разі коли до
позовної заяви, підписаної
представником позивача, не додано
оригіналу або належно завіреної копії
довіреності, але в цій заяві вміщено
посилання на номер і дату довіреності,
то господарський суд, приймаючи заяву
до розгляду, витребує у позивача таку
довіреність, а в разі її неподання
виносить ухвалу про залишення позову
без розгляду на підставі пункту 5
частини першої статті 81 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем до позовної заяви було
додано належним чином засвідчені
довіреності, а саме б/н від 01.12.2013 р. на
ім'я ОСОБА_4 (термін дії до 01.12.2014 р.) та
б/н від 14.05.2014 р. на ім'я ОСОБА_5 (термін
дії до 14.05.2015 р.), якими визначених осіб
уповноважено зокрема підписувати
позовні заяви.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу
України представництво виникає на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 244 Цивільного кодексу
України представництво, яке
ґрунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Довіреність від імені юридичної особи
видається її органом або іншою особою,
уповноваженою на це її установчими
документами, та скріплюється печаткою
цієї юридичної особи (ст. 246 Цивільного
кодексу України).

Статтею 28 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.
Повноваження адвоката як представника
можуть також посвідчуватися ордером,
дорученням органу (установи),
уповноваженого законом на надання
безоплатної правової допомоги, або
договором.

Згідно із ч. 1 ст. 247 Цивільного кодексу
України строк довіреності
встановлюється у довіреності. Якщо
строк довіреності не встановлений,
вона зберігає чинність до припинення
її дії.

Відповідно до ст. 249 Цивільного кодексу
України особа, яка видала довіреність,
за винятком безвідкличної довіреності,
може в будь-який час скасувати
довіреність або передоручення.

Додані до позовної заяви довіреності
відповідають вимогам ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України, є чинними та не скасовані у
встановленому законодавством порядку,
а тому твердження відповідача
викладені в клопотанні №006-ТРК-607 від
12.08.2014 р. є безпідставними та
необґрунтованими.

В судовому засіданні 13.08.2014 р. за згодою
сторін оголошено перерву до 10.09.2014 р.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва від
10.09.2014 р. справу передано для розгляду
судді Цюкало Ю.В., у зв'язку з
перебуванням судді Підченка Ю.О. у
відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 р. суддею Цюкало Ю.В.
прийнято справу до провадження та
призначено розгляд справи на 03.10.2014 р.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва від
22.09.2014 р. справу передано для розгляду
судді Підченку Ю.О., у зв'язку із його
виходом з відпустки.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.09.2014 р. суддею Підченком Ю.О.
прийнято справу до свого провадження
та призначено розгляд справи на 03.10.2014
р.

В судовому засіданні 03.10.2014 р.
оголошувалась перерва до 15.10.2014 р.

14.10.2014 р. представником відповідача
через загальний відділ суду було
подано письмові пояснення згідно
змісту яких проти позовних вимог
заперечує та просить залишити їх без
задоволення.

Представник позивача в судове
засідання 15.10.2014 р. з'явився, позовні
вимоги підтримує та просить
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 15.10.2014 р. з'явився, проти
позову заперечив.

В судовому засіданні 15.10.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2013 р. між ПАТ "Лекс Холдинг"
(орендодавець) та ТОВ "КІДДІТОН"
(орендар) було укладено Договір оренди
№А58/К-1 (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору
орендодавець зобов'язується передати
орендарю в тимчасове платне
користування приміщення, яке
знаходиться в будівлі
торгово-розважального центру,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Лугова, 12, а орендар зобов'язується
прийняти, оплатити користування і
повернути приміщення орендодавцю на
умовах, визначених цим договором.

Приміщенням є частина будівлі, яка
знаходиться на першому поверсі
торгового центру, - секція №А58. Площа
приміщення, яке передається в оренду
складає: 140,7 кв.м. (п.п. 2.1, 2.3 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору цей договір
набуває чинності з моменту його
укладення і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Згідно п. 7.2 Договору орендодавець
зобов'язується передати, а орендар -
прийняти приміщення у користування 22
лютого 2014 року, що підтверджується
шляхом підписання сторонами акту
прийому-передачі приміщення. Строк
Договору становить 1090 (одна тисяча
дев'яносто) календарних днів та починає
обчислюватися з дати підписання
сторонами акту прийому - передачі
приміщення.

Орендар зобов'язаний здійснювати
оплату за користування приміщенням в
розмірах і в строки, які визначені у
цьому договорі (п. 9.1 Договору).

Пунктом 9.2. Договору передбачено розмір
орендної плати складає суму у гривнях,
еквівалентну:

1) 80 (вісімдесяти) доларам США за 1 (один)
кв.м. на місяць, крім того податок на
додану вартість у розмірі,
встановленому чинним законодавством
України - з 22 лютого 2014 року по 30 серпня
2014року.

2) 88 (вісімдесяти восьми) доларам США за 1
(один) кв.м. на місяць, крім того ПДВ - з 01
вересня 2014 року до закінчення строку
Договору.

Якщо інше не передбачене цим договором,
орендна плата сплачується орендарем
щомісячно, авансом, не пізніше 25 числа
місяця, який передає оплачуваному
місяцю (п. 9.3 Договору).

Відповідно до п. 9.5 Договору
нарахування орендної плати
починається з дня дати початку і
закінчується в день підписання акту
повернення приміщення відповідно до п.
41.2 ст. 41 цього договору.

Протягом 10 (десяти) календарних днів з
дати укладення цього договору орендар
зобов'язаний сплатити орендодавцеві
орендну плату за перший місяць строку
договору (п. 9.6 Договору).

Орендар зобов'язаний, щомісячно,
авансом, не пізніше 25-го числа місяця,
який передає оплачуваному місяцю,
сплачувати орендодавцю вартість
витрат на експлуатацію торгового
центру та утримання площ загального
користування торгового центру (п. 11.1
Договору).

Згідно із п. 12.1 Договору орендар
зобов'язаний, щомісячно, авансом, не
пізніше 25-го числа місяця, який передує
оплачуваному місяцю, сплачувати
орендодавцю вартість витрат на
просування та популяризацію торгового
центру.

22.02.2014 р. на виконання умов договору ПАТ
"Лекс Холдинг" на підставі акту
прийому-передачі приміщення передало,
а ТОВ "КІДДІТОН" прийняло у тимчасове
платне користування (оренду)
приміщення площею 140,7 кв. м., що
розташоване в будівлі
торгово-розважального центру за
адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12.

Як вказує позивач в позовній заяві, що
підтверджується матеріалами справи,
ТОВ "КІДДІТОН" згідно розділів 9, 11
Договору, згідно платіжних доручень
№230 від 19.12.2013 р. та №231 від 19.12.2013 р.
перерахувало на рахунок ПАТ "Лекс
Холдинг" оренду плату та
експлуатаційні витрати у загальному
розмірі 382 125,43 грн. та згідно платіжних
доручень №22 від 24.01.2014 р. та №23 від
24.01.2014 р. позивачем було сплачено
вартість послуг з популяризації у
загальному розмірі 23 915,17 грн.

07.02.2014 р. позивачем на адресу
відповідача було надіслано лист б/н від
04.02.2014 р. згідно змісту якого позивач з
посиланням на те, що в лютому 2014 р. в
результаті серйозних змін у ринковій
ситуації, а саме кризою в країні та
непередбачуваним різким підвищенням
курсу долара, що значно збільшило
договірну ціну, позивач повністю
втратив цінність укладеного Договору,
у зв'язку із чим просив підписати
Додаткову угоду №1 від 04.02.2014 р. про
припинення терміну дії Договору та
повернення сплачених коштів у розмірі
406 040,60 грн.

У відповідь на вказаний лист
відповідач повідомив позивачу про
можливість укладення Додаткової угоди
про дострокове розірвання Договору з
датою розірвання не раніше 09.05.2014 р.
(лист №006-ТРК-215 від 27.02.2014 р.).

04.03.2014 р. позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
згідно змісту якої позивач з
посиланням на те, що сторонами
погоджено розірвання Договору оренди з
04.02.2014 р. просив повернути перераховані
грошові кошти у розмірі 406 040,60 грн.

У відповідь на вказану претензію
відповідачем на адресу позивача було
надіслано лист №006-ТРК-236 від 19.03.2014 р.
згідно змісту якого відмовив в
задоволенні претензії позивача з
посиланням на недопустимість
односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, а також на те, що позивача
Листом №006-ТРК-215 від 27.02.2014 р. було
повідомлено про можливість укладення
Додаткової угоди про дострокове
розірвання Договору з датою розірвання
не раніше 09.05.2014 р.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні
вимоги про визнання розірваним
договору та стягнення 406 040,60 грн.
вказує, що станом на 22.02.2014 р. та на
момент подання позову до суду, акт
приймання - передачі приміщення у
відповідності до п. 7.2 Договору
сторонами підписано не було, а тому у
відповідності до статей 640, 652, 759, 762
Цивільного кодексу України позивач не
вступив у фактичне користування
приміщенням (послуги фактично надані
не були), а відповідач в свою чергу не
надав права на реалізацію користування
приміщенням (фактично не надав послуг з
оренди). Крім того, позивач з посиланням
на ст. 1212 Цивільного кодексу України
просить стягнути з відповідача грошові
кошти у розмірі 406 040,60 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із
наявністю підстав на думку позивача
для визнання Договору розірваним та
стягнення сплачених грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Господарського
кодексу України договір оренди може
бути достроково розірваний з підстав,
передбачених Цивільним кодексом
України для розірвання договору найму,
в порядку, встановленому ст. 188 цього
Кодексу.

За змістом ст.784 Цивільного кодексу
України договір найму може бути
достроково розірваний на вимогу
наймача, якщо: наймодавець передав у
користування річ, якість якої не
відповідає умовам договору та
призначенню речі; наймодавець не
виконує свого обов'язку щодо
проведення капітального ремонту речі.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 651
Цивільного кодексу України договір
може бути розірвано на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Стаття 652 Цивільного кодексу
України передбачає можливість
розірвання договору у разі істотної
зміни обставин.

Виходячи з підстав позову, позивач
наполягає визнанні Договору оренди
розірваним з огляду на істотну зміну
обставин, які полягають в зміні
ринкової ситуації, різкому підвищенні
курсу долара, що значно збільшило
договірну ціну та направленням
позивачем відповідачу Додаткової
угоди щодо розірвання Договору оренди,
яка була одержана 07.02.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

У відповідності із ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Статтею 784 Цивільного кодексу України
визначено, що наймач має право вимагати
розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування
річ, якість якої не відповідає умовам
договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого
обов'язку щодо проведення капітального
ремонту речі.

Пунктом 40.9 Договору визначено, що
орендар має право розірвати цей
договір, якщо орендодавець постійно (3
(три) або більше разів) порушує свої
істотні зобов'язання, що виникають за
договором, та якщо таке невиконання
триває понад 30 (тридцять) календарних
днів після отримання орендодавцем
відповідного повідомлення орендаря у
письмовій формі, та протягом
вищезазначеного періоду орендодавець
не виправив відповідного порушення.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу
України врегульовано, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

У статті 652 Цивільного кодексу України
конкретизовано, що у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. Якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Між тим, судом, з аналізу матеріалів
справи не встановлено: ні підстави
дострокового розірвання Договору,
визначені самим Договором та ст. 784
Цивільного кодексу України, ні
наявність чотирьох умов, необхідних
для розірвання Договору у
встановленому законом порядку,
передбачених ст. 652 Цивільного кодексу
України, а тому, позовні вимоги про
визнання договору розірваним є
необґрунтованими та не відповідають
нормам чинного законодавства.

Розглядаючи вимоги позивача в частині
визнання договору оренди розірваним
суд також враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, до
господарського суду звертаються особи
за захистом своїх порушених чи
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, що кореспондується
із положеннями ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України, де до
позивачів віднесено осіб, які
пред'явили позов або в інтересах яких
пред'явлено позов саме про захист
порушеного права чи охоронюваного
законом інтересу.

За приписами ст.ст. 11, 15 Цивільного
кодексу України цивільні права й
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Захист же цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 Цивільного
кодексу України.

Так, згідно із ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Позовні вимоги ТОВ "КІДДІТОН" про
визнання договору розірваним
спрямовані на встановлення факту
припинення існування між сторонами
орендних правовідносин, як юридичного
факту, в той час як ні Договір, ні чинне
законодавство не передбачає такого
способу захисту.

Аналогічний висновок міститься в п. 39
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 12.03.2009
р. №01-08/163, постановах Вищого
господарського суду України від 11.02.2009
р. у справі №6/320, від 04.03.2010 р. у справі
№6/406, від 29.03.2011 р. у справі №3/64, від
16.02.2011 р. у справі 5/107, від 18.01.2011 р. у
справі №11/80.

Згідно з п. 3 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року" №
01-8/482 від 13.08.2008 р. господарський суд у
розгляді справи за позовом, який не
відповідає встановленим законом або
договором способам захисту прав,
повинен відмовити у задоволенні такого
позову.

З огляду на викладене суд, також не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача грошових коштів у розмірі
406 040,60 грн.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "КІДДІТОН" необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "КІДДІТОН"
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко