ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Справа № 927/608/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун
В.Л.,розглянув касаційну скаргу
Заступника прокурора м. Києвана
постановувід 02.09.2014 р. Київського
апеляційного господарського суду у
справі№927/608/14 господарського суду м.
Києваза позовомЗаступника прокурора
Чернігівської області в інтересах
держави в особі: 1. Фонду
державного майна України; 2.
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Чернігівській області ; 3.
Державного агентства рибного
господарства України до1.
Державного підприємства "Укрриба"; 2.
Приватного акціонерного товариства
"Чернігіврибгосп"провизнання
недійсним договору на зберігання з
правом користування майномза участю
представників:

позивача 1: Скрипка М.Д., дов від 13.01.2014
№46;

позивача 2: Скрипка М.Д., дов. від 28.11.2013
№10-6-04605;

позивача 3: не з'явився;

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: Помазна С.І., дов. від
28.04.2014 №103/1;

Генеральної прокуратури України: прок.
відділу, Гудименко Ю.В., посв. дійсне до
21.01.2018 №014715;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 18.06.2014 (суддя
Ж. Блохіна), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014 (судді О.
Баранець, С. Пашкіна, О. Синиця) у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору
зберігання з правом користування від
31.12.2003 і повернення майна, ? відмовлено у
зв'язку з відсутністю правових підстав
для визнанням його недійсним.

Не погоджуючись із прийнятими у справі
судовими актами, Заступник прокурора м.
Києва - позивач у справі, ? звернувся із
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати прийняті у справі судові
рішення та прийняти нове, яким позов
задовольнити. Вважає, що в порушення
вимог ст.4-2 ГПК України, суди попередніх
інстанцій надали перевагу
необґрунтованим доводам на користь
відповідача та невірно застосували до
спірних відносин вимоги ст.ст.203, 215, 235,
759, 936 ЦК України; ст.ст.48, 58, 256, 413 ЦК УРСР;
ст.5 ЗУ "Про оренду державного та
комунального майна". Суди не дослідили
правову природу договорів найму та
схову, визначену ст.ст. 256, 413 ЦК УРСР. Не
врахували, що спірний договір є
удаваним правочином саме оренди майна,
оскільки його умовами фактично
передбачено передачу майна ДП "Укрриба"
у користування ВАТ "Чернігіврибгосп" за
плату. Але передача державного майна в
оренду мала б відбутися по договору з
Фондом державного майна України (ст.5 ЗУ
"Про оренду державного та комунального
майна"). Суди не звернули уваги на те, що
додаткова угода підписана сторонами
договору 19.05.2014 р., тобто після
порушення провадження за даним
позовом, і її наявність не спростовує
незаконність спірного договору з
моменту його укладення. Державні
органи у встановленому порядку оренду
спірного майна не погоджували. Листи
Фонду державного майна України від
06.04.2004 р. та Міністерства аграрної
політики України від 02.12.2004, на які
посилались суди у своїх рішеннях,
датовані пізніше, ніж укладено
правочин.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Регіональним відділення Фонду
держмайна України по Чернігівській
області 22.12.1997 року видано наказ №1094,
яким наказано з 1 січня 1998 року
розпочати приватизацію Чернігівського
обласного державного
сільськогосподарсько-рибоводного
підприємства "Чернігіврибгосп" шляхом
перетворення у відкрите акціонерне
товариство.

До об'єктів, що не підлягають
приватизації, увійшли рибдільниця
„Холми", Чернігівський риборозплідник,
Мньовський рибцех.

Наказом Регіонального відділення
Фонду держмайна України по
Чернігівській області від 01.12.1998 року
№961 затверджено акт оцінки цілісного
майнового комплексу Чернігівського
державного
сільськогосподарсько-рибоводного
підприємства „Чернігіврибгосп".

28 грудня 1998 року наказом Регіонального
відділення Фонду держмайна України по
Чернігівській області №1028 затверджено
План приватизації державного
підприємства „Чернігіврибгосп";
створено ВАТ „Чернігіврибгосп" шляхом
перетворення Чернігівського
державного
сільськогосподарсько-рибоводного
підприємства „Чернігіврибгосп" у
відкрите акціонерне товариство;
затверджено Статут вищезазначеного
ВАТ.

В розділі 3 Плану приватизації наведено
перелік об'єктів і майна, які не увійшли
до статутного фонду ВАТ
„Чернігіврибгосп" та залишилися на
балансі суб'єкта господарювання без
права на його відчуження
(відокремлення, передачі) на користь
інших (третіх) осіб, з подальшим
використанням цього майна в
безперервному технологічному процесі
сільськогосподарського виробництва.
Як вбачається з плану приватизації, до
об'єктів, що не підлягають
приватизації, увійшли, зокрема,
рибдільниця „Холми", Чернігівський
риборозплідник, Мньовський рибцех.

Статут товариства в новій редакції
викладений у зв'язку зі змінами
законодавства України внаслідок
набрання чинності Закону України „Про
акціонерні товариства", а також зміни
типу акціонерного товариства. З ВАТ
"Чернігіврибгосп" останній
перетворився в приватне акціонерне
товариство.

Наказом Державного агентства рибного
господарства України від 16.01.2012 року №10
затверджено нову редакцію Статуту
державного підприємства „Укрриба",
згідно якого ДП „Укрриба", засноване на
основі державної власності, входить до
сфери управління Державного агентства
рибного господарства України та
підзвітне йому; майно підприємства є
державною власністю і закріплюється за
ним на праві господарського відання.

06 травня 2003 року спільним наказом Фонду
державного майна України та
Міністерства аграрної політики
України „Про передачу гідротехнічних
споруд" №126/752 передано до сфери
управління Мінагрополітики України
гідротехнічні споруди, включаючи
ставкові рибоводні споруди та
пов'язані з ними робочі машини і
обладнання, інше майно, яке на момент
приватизації не увійшло до статутних
фондів господарських товариств,
створених в процесі приватизації на
базі підприємств рибного господарства;
Регіональним відділенням Фонду
держмайна України наказано
забезпечити приймання-передачу майна
на баланс Державного підприємства
„Укрриба" у порядку, встановленому
„Положенням про порядок передачі
об'єктів державної власності",
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №1482 від 21.09.1998 року
(пункти 1, 2 наказу).

30 червня 2003 року комісією, створеною
відповідно до наказу Державного
департаменту рибного господарства №135
від 20.06.2003 року, за участю представників
Державного департаменту рибного
господарства Міністерства аграрної
політики України, регіонального
відділення Фонду держмайна України по
Чернігівській області, ДП „Укрриба",
ВАТ „Чернігіврибгосп" складено акти
приймання-передачі гідротехнічних
споруд, які не увійшли до статутного
фонду ВАТ „Чернігіврибгосп", з балансу
останнього на баланс ДП „Укрриба".

Наказом Державного департаменту
рибного господарства від 27.07.2003 року №
203 затверджено „Акт приймання-передачі
гідротехнічних споруд, які не увійшли
до статутного фонду відкритого
акціонерного товариства
„Чернігіврибгосп", на баланс
державного підприємства „Укрриба".
Зазначене в акті майно закріплено за ДП
„Укрриба" на праві повного
господарського відання.

01 серпня 2003 року додатковими угодами
між РВ ФДМУ по Чернігівській області та
ВАТ „Чернігіврибгосп" достроково
припинена дія двох договорів №02-02 та
№03-02 оренди цілісних майнових
комплексів структурних підрозділів
ВАТ „Чернігіврибгосп" - Чернігівського
риборозплідника і Мньовського рибцеху.
Договори припинено на виконання
спільного наказу Фонду держмайна
України та Мінагрополітики України
„Про передачу гідротехнічних споруд"
№126/752 від 06.05.2003 року.

31.12.2003 року між державним підприємством
„Укрриба" (замовник) та відкритим
акціонерним товариством
„Чернігіврибгосп" (зберігач) укладено
договір зберігання майна з правом
користування №1/04 ( далі - Договір, т.1,
арк.21).

Згідно п. 1.1 договору замовник передає,
а зберігач приймає на зберігання з
правом користування згідно акту
приймання-передачі нерухоме державне
майно, яке знаходиться на балансі ДП
„Укрриба" та розташоване за адресою:
Чернігівська область, Чернігівський
район, с. Мньов, Рудня, Пакуль, Пустинка,
Киїнка, Жавинка.

Зберігач зобов'язаний за користування
майном (згідно з Додатком №1 „Акт
приймання-передачі державного майна
для зберігання") вносити плату
щомісячно до 15 числа наступного за
звітним в розмірі 6502,27 грн. (у т.ч. ПДВ)
на розрахунковий рахунок замовника (п.
2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору зберігач
зобов'язаний вжити всіх заходів,
встановлених договором, законом,
іншими актами цивільного
законодавства, для збереження майна та
зберігати його на протязі строку дії
договору.

У пункті 3.1 Договору передбачено право
зберігача користуватися переданим
йому для зберігання майном на платній
основі.

Згідно п.6.1 договір набуває чинності з
дня його підписання і діє до моменту
укладення Договору оренди чи іншої
цивільно-правової угоди між Замовником
та Зберігачем.

31.12.2003 року між сторонами складено та
підписано акт приймання-передачі на
зберігання (з правом користування)
державного майна. Вартість всього
об'єкту згідно даних бухгалтерського
обліку станом на 31.12.2003 року складає:
балансова вартість 5721349,16 грн.,
залишкова вартість 2691056,65 грн.

Додатком №1 до акту приймання-передачі
до договору зберігання майна з правом
користування №1/04 від 31.12.2003 року є
„Перелік та характеристика об'єктів
Мньовського рибцеху та Чернігівського
риборозплідника".

Протягом дії Договору відповідачі
уклали низку додаткових угод до нього.
Зокрема 19.05.2014 року відповідачі уклали
додаткову угоду про наступне. Сторони
домовились змінити назву Договору та
викласти її в редакції: „Договір
зберігання". Пункт 1.1. Договору викласти
в редакції: „Замовник передає, а
Зберігач приймає на зберігання згідно
Акту приймання-передачі, нерухоме
державне майно, яке знаходиться на
балансі ДП „Укрриба", та розташоване за
адресою Чернігівська область,
Чернігівський район, с. Мньов, Рудня,
Пакуль, Пустинка, Киїнка, Жавинка".
Пункт 1.2. Договору викласти в редакції
„Вартість майна, що передається
Зберігачу визначається на підставі
даних бухгалтерського обліку і
відображається в Акті
приймання-передачі майна, що є додатком
до цього Договору". Пункти 2.2, 2.7, 2.10, 3.1, 4.5
виключено.

Відповідачі визначили, що ця Додаткова
угода набирає чинності з 19.05.2014 року.

Додаткова угода підписана ДП „Укрриба"
в особі першого заступника директора
А.І. Ноженка та ПРаТ „Чернігіврибгосп"
в особі голови правління О.М. Кравченка
та скріплена печатками юридичних
осіб.

Згідно довідки ДП „Укрриба" станом на
01.05.2014 року балансова (залишкова)
вартість гідротехнічних споруд, які
передані на зберігання за договором
№1/04 від 31.12.2003 року ПРаТ
„Чернігіврибгосп" і перебувають на
балансі ДП „Укрриба" , становить 1 621 080,33
грн.

У листі Фонду державного майна України
№10-25-4699 від 06.04.2004 року адресованому ДП
„Укрриба" першим позивачем
повідомлено першого відповідача про
те, що отримання дозволу Фонду
державного майна (його регіональних
відділень) на вчинення правочинів
(окрім оренди майна) не вимагається.

У листі Міністерства аграрної політики
України №37-24-2-13/16354 від 02.12.2004 року
адресованому ДП „Укрриба"
міністерство підтримало першого
відповідача у роботі по збереженню
державного майна та укладенню
договорів зберігання з правом
використання гідротехнічних споруд
відповідно до чинного законодавства.
Згідно з Указом Президента України
„Про оптимізацію системи органів
виконавчої влади" від 09.12.2010 року №1085
діяльність Державного агентства
рибного господарства України
координується через Міністра аграрної
політики та продовольства України.

Фонд державного майна України у листі
від 28.09.2011 року №10-25-13179 надав
Державному агентству рибного
господарства України відповідь на
запит щодо погодження такого договору
та зробив висновки, що питання, які
пов'язані з укладанням ДП „Укрриба"
договорів зберігання з правом
користування, належить до компетенції
уповноваженого органу управління -
Державного агентства рибного
господарства України.

Згідно Положення про управління
майном, яке не увійшло до статутних
фондів господарських товариств у
процесі приватизації, але перебуває на
їх балансі, затвердженого Наказом ФДМУ
та Міністерства економіки України від
19.05.99 №908/68 одним із способів управління
державним майном, яке не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств є передача майна в
управління центральних та місцевих
органів виконавчої влади у порядку,
затвердженому постановою КМУ від 21.09.1998
року №1482.

Майно, яке є об'єктом спірного договору,
не підлягає приватизації та передачі в
оренду, а отже органом приватизації
було обрано спосіб управляння цим
майном шляхом передачі його до сфери
управління Міністерства аграрної
політики України (наказ №126/752 від
06.05.2003), яке у свою чергу передало
зазначене майно на баланс ДП „Укрриба".

Заступником прокурора Чернігівської
області, першим та другим позивачами не
доведено належними та допустимими
доказами (ст.ст. 33, 34 ГПК України), що
спірний Договір зберігання державного
майна з правом користування є удаваним
договором та приховує укладений
сторонами договір оренди державного
майна.

На підставі з'ясованих обставин справи
і досліджених доказів суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що договір
зберігання з правом користування №1/04
від 31.12.2003 р. відповідає вимогам
законодавства і не порушує прав
позивачів, які не є його сторонами.

Ознайомившись з матеріалами справи,
доводами касаційної скарги, заслухавши
представників сторін, колегія суддів
зазначає наступне.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).
Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Розглядаючи справу, суди попередніх
інстанцій досліджували відповідність
спірного договору нормам чинного
законодавства в цілому, а не на момент
його укладення. Ними необґрунтовано
взято до уваги додаткова угода,
підписана сторонами договору 19.05.2014 р.,
не тільки набагато пізніше укладення
договору 31.12.2003, а й після порушення
провадження за даним позовом. Колегія
суддів погоджується з доводами
прокурора про те, що відповідність
договору нормам діючого законодавства
повинна переглядатися на момент його
укладення.

Судами не досліджено предмет договору,
його суб'єктний склад. Ними не з'ясована
правова природа договору - це є договір
оренди (ст. 759 ЦК України) чи договір
зберігання (ст. 936). Судами не перевірена
відповідність умов договору
положенням ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна", абз.
18 п. г) ч. 2 ст. 5 ЗУ "Про приватизацію
державного майна", ст. 287 ГК України, в
редакціях, що діяли на момент вчинення
спірного правочину.

Як наслідок, судами неправильно
застосовано ч. 1 ст. 235 ЦК України, якою
передбачено, що удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Приписами ст. 287 ГК України (далі -ГК
України) та ст. 5 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" передбачено, що єдиними
орендодавцями державного майна - майна
цілісних майнових комплексів
підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, що є
державною власністю, є Фонд державного
майна України, його регіональні
відділення і представництва.

Так п. 4 „Тимчасового положення про
Фонд державного майна України",
затвердженого Постановою Верховної
Ради України № 2558-ХП від 07.07.1992
визначено, що основними завданнями
Фонду є, зокрема, здійснення
повноважень орендодавця майна
державних підприємств і організацій,
їх структурних підрозділів.

Також судами не взято до уваги
Постанову Кабінету Міністрів України
від 04.10.1995р. №786 "Про методику
розрахунку і порядок використання
плати за оренду державного майна",
пунктом 17 якої встановлено, що у разі,
коли орендодавцем є Фонд державного
майна України чи його регіональне
відділення, орендна плата за нерухоме
майно державних підприємств
спрямовується в розмірі 70% до
державного бюджету, 30% державному
підприємству, на балансі якого
знаходиться орендоване майно.
Недотримання вказаних норм
законодавства спричиняє збитки
державі у розмірі не отриманої
орендної плати, яка у випадку
дотримання вимог законодавства з
питань оренди та користування
державним майном надходила б до
Державного бюджету (Постанови ВГС
України від 31.07.2012 у справі №15/104-11, від
25.04.2012 у справі №26/162-11, від 25.10.2012 у
справі №5002-23/5089-2011, від 26.09.2012 у справі
№3/258, від 16.01.2013 у справі №14/140-11/10-12).

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів констатує, що суди попередніх
інстанцій в порушення вимог ст.ст.34, 43
ГПК України дійшли, викладених у
рішенні господарського суду
Чернігівської області від 18.06.2014 та
постанові Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014,
висновків на підставі поверхневого
дослідження наданих сторонами доказів,
а не на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи. Доводи
касаційної скарги прокурора є
обґрунтованими.

Порушення вимог процесуального права
та неправильне застосування норм
матеріального права до встановлених
обставин відповідно до ст.11110 ГПК
України є підставою для скасування
прийнятих у справі судових рішень і
направлення справи на новий розгляд.

При повторному розгляді справи
необхідно усунути вказані порушення.
Повно і об'єктивно дослідити всі
обставини справи, надати їм належну
правову оцінку та винести законне,
обґрунтоване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 1115 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, - Вищий
господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора
м. Києва ? задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Чернігівської області від 18.06.2014 та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014 -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий, суддяВ. Овечкін Судді:Є.
Чернов В. Цвігун