РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2014 р.
Справа № 918/988/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Бригинець Л.М.

суддів
Коломис В.В.

суддів
Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання
Головченко Д.М.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс" на
рішення господарського суду
Рівненської області від 21.08.2014 р. у
справі №918/988/14 (суддя Гудзенко Я.О. )

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс"

про стягнення 32 525, 13 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1)

відповідача - Пейко А.В. (довіреність
від 08.08.14)

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
14.10.2014р. у зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю судді Тимошенка О.М.
внесено зміни до складу колегії суддів.
У справі № 918/988/14 визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Бригинець Л.М., суддя Коломис В.В. ,
суддя Демидюк О.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 21.08.2014р. у
справі №918/988/14 задоволено позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс".
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс" на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 28 600 грн. 00 коп. основної суми
боргу, 3 085 грн. 94 коп. - інфляційних
втрат, 839 грн. 19 коп. - 3% річних та 1 827 грн.
00 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс"
звернулось до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Рівненської області від 21.08.2014р. у
справі №918/988/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Скаржник зазначає про неповне
з"ясування судом першої інстанції всіх
обставин, що мають значення для справи,
а також про невідповідність висновків
суду дійсним обставинам справи.

В день судового засідання від
представника відповідача (скаржника)
надійшло клопотання про витребування в
УМВС України УДАІ в Хмельницькій
області відомості про реєстрацію
транспортних засобів, в тому числі
вантажних, зареєстрованих за
позивачем.

У задоволенні вказаного клопотання
судова колегія відмовляє, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено: 1) який доказ
витребовується; 2) обставини, що
перешкоджають його наданню; 3)
підстави, з яких випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація; 4)
обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Представником скаржника не
обгрунтовується, які саме обставини у
даній справі може підтвердити чи
спростувати витребуваний ним доказ.
Скаржником також не обгрунтовується
яке значення матиме факт реєстрації чи
відсутність реєстрації за позивачем
вантажного транспортного засобу при
розгляді апеляційної скарги у даній
справі.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
надавши оцінку матеріалам справи,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
червня 2013 року фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем
/постачальником) та (відповідачем
/покупцем) укладено Договір на
поставку вугілля (далі - Договір, а.с. 7-8),
відповідно до п.1.1. якого позивач
зобов'язався поставити вугілля, а
відповідач оплатити його вартість
відповідно до розділу 3 Договору. У
відповідності до п. 3.1. Договору
вартість однієї тони вугілля становить
650 грн.

Згідно п. 3.2. Договору форма оплати
готівкова по касовому ордеру або
безготівкова, шляхом перерахування
коштів на рахунок позивача.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Договору
позивач здійснює поставку вугілля за
адресою наданою Відповідачем. Вугілля
поставляється автотранспортом
позивача або відповідача.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що про
найменування, адресу, відгрузочні
реквізити кінцевого отримувача
відповідач зобов'язується повідомити
позивача по кожній окремій партії
вугілля у письмовій або в усній формі.

У відповідності до п. 4.4. Договору
вугілля рахується поставленим
позивачем: по кількості, згідно з
фактично поставленою на адресу
відповідача вагою; по якості згідно з
якістю, вказаною в сертифікаті якості
виробника.

На виконання умов Договору позивачем
було поставлено відповідачу 44 тонни
вугілля вартістю 28 600, 00 грн., що
підтверджується накладною №1 від 20
червня 2013 року (а.с. 9). Накладна
підписана представниками обох сторін
та засвідчена їх печатками.

Відповідач за поставлений позивачем
товар грошові кошти не сплатив, що
стало підставою звернення фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з позовом у
даній справі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами виникли правовідносини, що
випливають з договору поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Поставка товару підтверджується
матеріалами справи та не
спростовується відповідачем.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що відповідно до п. 4.4.
Договору вугілля рахується
поставленим позивачем: по кількості,
згідно з фактично поставленою на
адресу відповідача вагою; по якості
згідно з якістю, вказаною в сертифікаті
якості виробника, тоді як
прийом-передача товару по кількості і
якості не проводився, відповідний акт,
як передбачено Інструкцією про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
кількістю, затвердженого постановою
Держарбітража при Раді Міністрів СРСР
від 15.06.1965р. №П-6 (Інструкція), не
складався, сертифікат якості
позивачем відповідачу не надавався.

На вказане слід зазначити, що згідно
вказаної Інструкції прийомка товару
по кількості і якості є обов"язком
покупця. В матеріалах справи відсутні
належні і допустимі докази
повідомлення покупцем постачальника
про невідповідність товару по
кількості і якості, будь-які зауваження
з боку відповідача відсутні.

Не є обгрунтованими доводи скаржника і
про те, що покупець у письмовій формі не
повідомляв постачальника по кожній
окремій партії вугілля, оскільки
відповідно до п.4.3 Договору передбачено
також і усну форму повідомлення. Про
усну форму повідомлення зазначав
позивач у судових засіданнях.

Крім того, договір на поставку вугілля
не передбачав об"ємів поставки, а лише
ціну за 1 тону вугілля.

Доказів сплати боргу під час розгляду
справи відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в
частині стягнення 28600,00 грн.
заборгованості за поставлене вугілля є
обгрунтованими, підтвердженими
матеріалами справи, а тому судом першої
інстанції задоволені правомірно.

Доводи скаржника про те, що позивач не
вживав заходів досудового
врегулювання спору, колегія суддів
вважає безпідставними та зазначає.

Право особи (громадянина України,
іноземця, особи без громадянства,
юридичної особи) на звернення до суду
за вирішенням спору не може бути
обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист. ( Рішення Конституційного Суду
України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у
справі за конституційним зверненням
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Кампус
Коттон клаб" щодо офіційного
тлумачення положення частини другої
статті 124 Конституції України (справа
про досудове врегулювання спорів).

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України
позивачем було також нараховано 3085, 94
грн. інфляційних втрат за період з
01.07.2013 року по 31.05.2014 року, а також 839, 19
грн. 3% річних за період з 20.06.2013 року по
12.06.2014 року.

Внаслідок проведеного судом першої
інстанції перерахунку інфляційних
втрат та трьох відсотків річних (
перевірений апеляційним господарським
судом) встановлено, що розмір
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних є більшим, ніж заявлено
позивачем. Враховуючи, що суд не може
вийти за межі позовних вимог, місцевим
господарським судом правомірно
задоволено позовні вимоги в частині
стягнення 3085, 94 грн. - інфляційних втрат
та 839, 19 грн. - 3% річних.

Згідно ст.ст. 32-34 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів вважає, що приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку та виніс рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Доводи апелянта
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для його
скасування чи зміни та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Західсервіс" залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Рівненської області від 21.08.2014 р. у
справі №918/988/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Коломис В.В.

Суддя
Демидюк О.О.