ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" жовтня 2014 р.Справа № 10/17-4712-2011

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря с/з Галюк Т.В.

За участю представників сторін:

від скаржника: не з'явився ( у
попередніх засіданнях був Фещук В.В.
згідно довіреності від 10.02.14.);

від боржника: не з'явився;

від ВДВС: Чернишева Н.І. згідно
довіреності від 16.09.14.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „САНОІЛ"
за вхідним № 2-2951/14 від 17.07.14. на дії
Першого Суворівського відділу
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції по справі №
10/17-4712-2011 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю „САНОІЛ"
до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
ОСОБА_6 про стягнення 702765,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 07.05.2012р. позов ТОВ „САНОІЛ"
задоволено частково. З фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ТОВ
„САНОІЛ" стягнуто матеріальну шкоду в
сумі 281581,76 грн., витрати по сплаті
державного мита в сумі 2811,06 грн.,
витрати на ІТЗ судового процесу в сумі
94,40 грн. В решті позовних вимог
відмовлено.

22.05.2012р. на виконання вищевказаного
рішення господарським судом Одеської
області виданий наказ №10/17-4712-2011.

17.07.2014р. за вх.№2-2951/14 до господарського
суду Одеської області надійшла скарга
від ТОВ „САНОІЛ" в порядку ст. 121-2 ГПК
України про визнання бездіяльність
незаконною Першого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
щодо залишення без розгляду звернень
стягувача від 05.08.13. за вихідним
№05/08-Іюр та від 14.04.2014. за вихідним
№14/04-4юр. і щодо ненадання суду доказів
для розгляду подання про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України(а.с.2-5, т.6).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.07.2014р. зазначену скаргу
прийнято до свого провадження та
призначено до розгляду (а.с.27, т.6).

Перший Суворовський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції надіслав до суду
відзив, в якому заперечує проти скарги,
посилаючись на те, що відповідь на
листи було надано, про що свідчить
виконавче провадження, і на те, що
згідно вимог Закону України „Про
виконавче провадження" звертатись до
суду із заявою про заборону боржнику у
виїзді за кордон це право, а не
обов'язок. Але державний виконавець
звернувся із заявою до суду.

Представник ТОВ „Саноїл" підтримав
скаргу в засіданні суду з підстав
викладених у скарзі.

Представник Пешого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
у судовому засіданні заперечував проти
скарги з підстав викладених у
письмовому відзиві.

Представник боржника в засідання суду
не з'явився, пояснення на скаргу не
надіслав.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України, скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути
подані стягувачем, боржником або
прокурором протягом десяти днів з дня
вчинення оскаржуваної дії, або з дня,
коли зазначеним особам стало про неї
відомо, або з дня, коли дія мала бути
вчинена.

Згідно ст. 6 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Згідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Проте, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні скарги
враховуючи наступне.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України „Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року № 606-XIV (з наступними змінами та
доповненнями) державний виконавець:
зокрема, здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Саноїл" 05.08.13.
надіслало до Першого Суворовського
ВДВС Одеського міського управління
юстиції звернення, в якому просило
повідомити про стан виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу суду №10/17-4712-2011 та про
результати розгляду листа від 21.06.13. за
вихідним №21/06-Іюр. щодо звернення до
суду з поданням для тимчасового
обмеження виїзду боржника за межі
України і 14.04.14. надіслало до Першого
Суворовського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції заяву, в
якій просило звернутися із поданням до
Суворовського районного суду м. Одеси
щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України до виконання зобов'язання
за рішенням.

Зазначені заяви Відділом державної
виконавчої служби Першого
Суворовського районного управління
юстиції були розглянуті і дана
відповідь стягувачу - ТОВ "Саноїл", що
підтверджується оглянутим в засіданні
суду виконавчим провадження, а саме:
відповідь за вихідним №31369 від 02.09.13. та
за вихідним №18235 від 16.05.14. (а.с.39-40,
зворотня сторінка).

З врахуванням вимог ст.31 Закону України
"Про виконавче провадження", копії
постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого
провадження або відмову у відкритті
виконавчого провадження, про
повернення виконавчого документа
стягувачу відповідно до статті 47 цього
Закону, що надсилаються
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення. Боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Отже, матеріали справи свідчать, що
ВДВС не бездіяв при розгляді заяв ТОВ
"Саноїл", і такі докази відсутні в
матеріалах справи щодо бездіяльності
ВДВС при розгляді заяв скаржника.

Тому суд приходить до висновку, що
вимоги скарги ТОВ "Саноїл" в частині
залишення без розгляду звернень
стягувача від 05.08.13. за вихідним
№05/08-Іюр та від 14.04.2014. за вихідним
№14/04-4юр. необгрунтовані.

Необгрунтованими також є вимоги
скаржника і в частині визнання
незаконними дій Першого Суваровського
ВДВС Одеського міського управління
юстиції щодо ненадання суду доказів
для розгляду подання про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, тому що ст.11 п.18 Закону
України „Про виконавче провадження",
як і Інструкція з організації
примусового виконання рішень,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.12. №512/5 не
містить вимог до державних виконавців
щодо обов`язкового звернення їх до суду
із заявою за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням.

До того ж, державний виконавець подав
до Суворовського районного суду м.
Одеси подання, про що свідчить ухвала
Суворовського районного суду м. Одеси
від 23.08.13. у справі №523/12996/13.

Крім того, суд вважає, що не подання
доказів Першим Суворовським відділом
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції до суду
доказів при розгляді скарги та відмова
у задоволенні подання не пережкоджала
виконанню наказу суду №10/17-4712-2011,
оскільки на період розгляду подання
боржник знаходився вже за кордоном, що
підтверджується відповіддю Головного
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
на запит суду, згідно якої боржник -
ОСОБА_5 перетнула кордон ще 11.04.13. (а.с.61,
т.6).

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
доводів та заперечень.

Скаржник не довів тих обставин, на які
посилався в скарзі.

Суд не приймає доводи ТОВ "САНОЇЛ",
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи, виконавчим
провадженням, оглянутим у засіданні
суду, копії яких знаходяться в
матеріалах справи, про що суд зазначав
вище.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Саноїл".

Керуючись Законом України „Про
виконавче провадження", ст. ст. 86, 121-2
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноїл" про
визнання незаконною бездіяльність
Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції щодо
залишення без розгляду звернень
стягувача від 05.08.13. за вихідним №05/08-1юр
та від 14.04.14. за вихідним №14/04-4юр і щодо
ненадання суду доказів для розгляду
подання про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України.

Суддя
Я.В. Брагіна