КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р. Справа№ 925/1305/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Житнікова Т.А. -
представник за дов. № 35-01-21 від 06.08.14;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник
за дов. б/н від 15.08.14;

розглянувши апеляційну скаргу
Виконавчого комітету Черкаської
міської ради

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014

у справі № 925/1305/14 (суддя: Скиба Г.М.)

за позовом Виконавчого комітету
Черкаської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,

про визнання укладеним договору
пайової участі,

В судовому засіданні 16.10.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Черкаської міської
ради (далі - позивач) звернувся до
Господарського суду Черкаської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП
ОСОБА_4, відповідач) про визнання
укладеним договору пайової участі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач безпідставно ухиляється
від укладення договору пайової участі.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014 у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Виконавчий комітет Черкаської міської
ради звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, яка ухвалою від
08.09.2014 була повернута без розгляду на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

17.09.2014 позивач (усунувши порушення, які
мали місце при поданні попередньої
апеляційної скарги) повторно звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
вищезазначене рішення та прийняте нове
рішення, яким задовольнити позов
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв рішення з
порушенням норм матеріального права, в
неповному обсязі з'ясував обставини
справи, зокрема, не звернув увагу на те,
що відповідач самостійно звернувся до
позивача з заявою, в якій просив
розрахувати розмір пайової участі та
надати йому для підписання відповідний
договір. Крім того, не дослідив тієї
обставини, що обов'язкове укладання
зазначеного договору прямо
передбачено нормами законодавства, а
ухилення ФОП ОСОБА_4 від його
підписання є порушенням вимог Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та
відповідних рішень Черкаської міської
ради.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 16.10.2014.

У судовому засіданні 16.10.2014 представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
просив суд її задовольнити, рішення
місцевого господарського суду -
скасувати.

Представник відповідача у судовому
засіданні 16.10.2014 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, зазначив,
що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 29.02.2008 № 306
(далі - рішення № 306) ФОП ОСОБА_4 було
надано дозвіл на будівництво магазину
з продажу продовольчих товарів по
АДРЕСА_1.

Окремим пунктом рішення № 306 було
зазначено, що ФОП ОСОБА_4 слід укласти
договір пайової участі у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Черкаси відповідно
до рішення Черкаської міської ради від
05.06.2007 № 2-672. Контроль за виконанням
рішення № 306 було покладено на
заступника міського голови з питань
діяльності виконавчих органів ради.

В свою чергу, 08.09.2009 Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Черкаській області (на
підставі проектної документації,
узгодженої та зареєстрованої 14.07.2009)
без будь-яких зауважень та вказівок
видала відповідачу дозвіл № 563-9 на
виконання будівельних робіт. Разом з
цим, дозволом від 11.02.2011 № 66-11 (також без
будь-яких зауважень та вказівок) було
продовжено дозвіл № 563-9 до 4 кварталу 2011
року.

Матеріалами справи підтверджується та
сторонами не заперечується той факт, що
декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації від 07.05.2012 за № ЧК 5
(додаток № 1 до Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів) було зареєстровано
завершення будівництва
двоповерхневого магазину з продажу
продовольчих товарів по АДРЕСА_1.

Після прийняття об'єкту в експлуатацію,
листами від 28.11.2012 та 06.12.2012 Виконавчий
комітет Черкаської міської ради
звернувся до ФОП ОСОБА_4 з зазначенням
про відсутність укладеного між
сторонами договору пайової участі.
Укладання такого договору позивач
обумовлював п. 3.3. рішення № 306 (в якому
містилася вказівка на укладення
вказаного договору відповідачем в
добровільному порядку), а також
приписами ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності». Крім того, в обох листах
позивач вказував на необхідність
укласти договір в порядку, визначеному
рішенням Черкаської міської ради від
23.06.2011 № 2-261.

Як в суді першої, так і в суді
апеляційної інстанції позивач
стверджував, що відповідач відреагував
на вищезазначені листи та у
добровільному порядку виявив бажання
укласти договір, що підтверджується
заявою від 26.12.2012, в якій ФОП ОСОБА_4
просила розрахувати розмір пайової
участі у грошовому вигляді та надати
для підписання відповідний договір.

Матеріалами справи підтверджується, що
листом від 05.12.2013 (більш ніж через 11
місяців після реєстрації заяви
відповідача на розробку проекту
договору пайової участі) позивачем
направлявся відповідачу розроблений
проект договору з розрахунком пайової
участі. Разом з цим, в матеріалах справи
також міститься відповідь ФОП ОСОБА_4
щодо відмови в підписанні договору,
зокрема, через те, що укладання такого
договору після завершення
відповідного будівництва,
законодавством не передбачено. Такої
самої позиції відповідач дотримувався
як в суді першої, так і в суді
апеляційної інстанції, окремо
зазначивши, що позивачем було порушено
строк у 15 робочих днів, який
встановлено законодавством для
направлення проекту відповідного
договору після звернення замовника.

В цій частині суд апеляційної
інстанції приймає доводи відповідача,
як обґрунтовані, враховуючи наступне.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
позивач є органом місцевого
самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) суб'єкти
господарювання та інші учасники
відносин у сфері господарювання
повинні здійснювати свою діяльність у
межах встановленого правового
господарського порядку, додержуючись
вимог законодавства.

Пунктами 1, 2 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(далі - Закон) встановлено, що порядок
залучення, розрахунку розміру і
використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону. Замовник, який має намір щодо
забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Разом з цим, слід зазначити, що вказаний
Закон набув чинності 12.03.2011, тоді як
дозвіл на будівництво магазина позивач
надав відповідачу 29.02.2008, що спростовує
доводи апелянта про порушення
відповідачем норм саме вказаного
Закону при отриманні даного дозволу.

Разом з цим, п. 3.3. рішення від 29.02.2008
дійсно містив вказівку на необхідність
укладення між сторонами договору
пайової участі відповідно до рішення
Черкаської міської ради від 05.06.2007 №
2-672.

Матеріали справи не містять доказів
укладення між сторонами договору
пайової участі, однак суд апеляційної
інстанції зауважує, що наступні
дозволи на будівництво (які видавалися
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області), а також декларація
про готовність об'єкта до експлуатації
були видані без жодних зауважень
(зокрема, щодо відсутності договору
пайової участі або необхідності його
укладання).

Відсутність будь-яких зауважень з боку
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - Інспекція) при наданні вказаних
документів має суттєве значення,
оскільки відповідно до положень
Закону, саме на цей орган покладається
обов'язок здійснювати державний
архітектурно-будівельний контроль.

Так, згідно п. 1, 2 ст. 41 Закону, державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
під час виконання підготовчих і
будівельних робіт. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Частина 2 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2011 р. N 553 (далі - Порядок)
встановлює, що державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням, зокрема,
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції, виконавчої
документації, інших вимог,
установлених законодавством.

Згідно ч. 7 Порядку, позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи
інспекції. Підставами для проведення
позапланової перевірки, зокрема, є
необхідність проведення перевірки
достовірності даних, наведених у
повідомленні та декларації про початок
виконання підготовчих робіт,
повідомленні та декларації про початок
виконання будівельних робіт,
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, протягом трьох місяців з
дня подання зазначених документів.

Відповідно до ч. 17 Порядку, у разі
виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, посадовою особою інспекції
складається відповідний акт та
протокол разом з приписом усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт.

Разом з цим, в матеріалах справи
відсутні докази виявлення будь-яких
порушень, при планових або
позапланових перевірках Інспекції, що
також вбачається зі змісту Декларації
про готовність об'єкта до експлуатації.

Окремо слід зазначити про відсутність
в матеріалах справи зауважень щодо
відсутності договору пайової участі з
боку заступника міського голови з
питань діяльності виконавчих органів
(на якого було покладено безпосередній
контроль за виконанням рішення від
29.02.2008).

Вищенаведене свідчить про відсутність
контролю уповноваженої особи позивача
за виконанням відповідачем пункту 3.3.
рішення від 29.02.2008 (з відповідною
реалізацією власних повноважень по
вчиненню дій, спрямованих на укладення
між сторонами договору пайової участі
у встановленому Законом порядку)
протягом усього періоду будівництва
магазину з продажу продовольчих
товарів по АДРЕСА_1.

Звернення позивача до відповідача з
листами, в яких вказувалося на
необхідність укласти договір пайової
участі відбулося вже після завершенням
будівництва та прийняття об'єкту в
експлуатацію (зокрема, 28.11.2012 - першим
листом та 06.12.2012 - другим листом), тоді як
декларація про готовність об'єкту до
експлуатації була зареєстрована
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області ще 07.05.2012 року. При
цьому, судом апеляційної інстанції
встановлено, що в обох листах позивач
посилався на положення ст. 40 Закону.

В цій частині судом приймаються доводи
відповідача про те, що ст. 40 Закону
встановлює обов'язок взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
виключно замовника, який має намір щодо
забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті.

Разом з цим, частина 9 Закону
встановлює, що договір про пайову
участь у розвитку інфраструктури
населеного пункту укладається не
пізніше ніж через 15 робочих днів з дня
реєстрації звернення замовника про
його укладення, але до прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію.

При цьому, замовником є фізична або
юридична особа, яка має намір щодо
забудови території (однієї чи
декількох земельних ділянок) і подала в
установленому законодавством порядку
відповідну заяву (п. 4 ст. 1 Закону).

З вищенаведеного вбачається
відсутність обов'язку відповідача
укладати договір пайової участі у
встановленому Законом порядку,
оскільки він не є замовником в
розумінні п. 4 ст. 1 Закону, а будівництво
об'єкту, на підставі якого апелянт
просить задовольнити позов є
завершеним, а об'єкт прийнятим в
експлуатацію відповідно до вимог
законодавства.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що позивач направив
проект договору з розрахунком пайової
участі відповідачу майже через рік
після реєстрації заяви відповідачу про
укладення договору. Даний факт
свідчить про недотримання
встановленого законодавством строку у
15 робочих днів для укладення такого
договору саме позивачем.

Суд апеляційної інстанції також
зазначає, що в обох листах про
зобов'язання укласти договір, позивач
вказує на необхідність укласти договір
в порядку, встановленому Рішенням
Черкаської міської ради від 23.06.2011 №
2-621, тоді як у судом було встановлено, що
п. 3.3. рішення від 29.02.2008 № 306 (яким було
надано відповідачу дозвіл на
будівництво) зазначав інший порядок
укладання договору, зокрема,
відповідно до Рішення Черкаської
міської ради від 05.06.2007 № 2-621.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) суб'єкти
господарювання та інші учасники
відносин у сфері господарювання
повинні здійснювати свою діяльність у
межах встановленого правового
господарського порядку, додержуючись
вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачає
зобов'язання особи при здійсненні
своїх прав утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання,
що виникає між суб'єктами
господарювання, в силу якого один
суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта, або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку, є господарським
зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Договір є укладеним, якщо сторони
досягли згоди за всіма істотними
умовами договору; договір має бути
вчиненим у письмовій формі (ст.ст. 205, 207,
208, 626, 638 ЦК України). Договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти договір і прийняття
пропозиції другою стороною.

З огляду на наведене, прийняття або
неприйняття пропозиції щодо укладення
договору є правом, а не обов'язком
сторони, а відтак суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те,
відмова відповідача від підписання
договору пайової участі (після
завершення відповідного будівництва)
не суперечить нормам чинного
законодавства.

Частиною другою статті 16 Цивільного
кодексу України встановлено, що
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Статтею 20 ГПК України передбачено, що
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом, проте предметом
спору по даній справі зазначено
позивачем - визнання угоди укладеною.

З огляду на наведене суд апеляційної
інстанції зазначає, що позовні вимоги
про визнання правочину укладеним або
неукладеним не відповідають
передбаченим законом способам захисту
цивільних прав та охоронюваних законом
інтересів, і тому в задоволенні
відповідної вимоги має бути відмовлено
(аналогічна позиція викладена у п. 2.6.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року N 11).

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції про те, що
запропонований позивачем спосіб
захисту права, такий як визнання
договору про пайову участь укладеним -
не відповідає визначеним законодавцем
способам захисту права.

Місцевий господарський суд також
правомірно врахував, що пропозиція на
укладання договору була направлена
позивачем після закінчення
будівництва відповідачем та створення
ним самостійно інженерної
інфраструктури об'єкта. Тобто,
відповідач вже не був забудовником
об'єкта та спірної території.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, зокрема, з тієї
підстави, що позивачем при зверненні до
суду використано неналежний, в
розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб
захисту його права.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення в суді апеляційної
інстанції, апелянт не подав жодних
належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, які
могли б бути прийняті та дослідженні
судом апеляційної інстанції в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції по даній справі в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги покладаються на апелянта в
порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Черкаської міської ради на
рішення Господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014 у справі
№ 925/1305/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014 у справі
№ 925/1305/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1305/14 повернути
до Господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 20.10.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім