КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р. Справа№ 910/14499/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників:

від позивача: Шулєпов С.С. -
дов. №000441/14 від 25.06.2014

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю

„Виробничий вектор"

на ухвалу господарського
суду міста Києва

від 17.07.2014 (суддя
Підченко Ю.О.)

у справі №910/14499/14

за позовом Публічного
акціонерного товарства „Альфа-Банк"

до 1) Приватного
акціонерного товариства „Ренессанс"

2) Товариства з
обмеженою відповідальністю

„Виробничий вектор"

про стягнення 9515168,65 доларів США, що
еквівалентно 111286948,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Альфа-Банк" звернулось до
господарського суду міста Києва із
позовом до Приватного акціонерного
товариства „Ренессанс" та Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Виробничий вектор" про стягнення
9515168,65 доларів США, що еквівалентно
111286948,10 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.07.2014 у справі №910/14499/14
позовну заяву та додані до неї
документи на 135 аркушах повернуто без
розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Виробничий вектор"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 17.07.2014 у справі №910/14499/14, а справу
направити до господарського суду міста
Києва для вирішення питання про
прийняття позовної заяви.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що оскаржувана ухвала є
необґрунтованою та такою, що підлягає
скасуванню. Так, апелянт зазначає, що
позивачем належним чином та у
встановленому порядку було сплачено
судовий збір, що підтверджується
платіжним дорученням №552787 від 16.06.2014 та
вбачається із отриманої відповідачем-2
копії позовної заяви, в додатках до
якої було прикріплено копію
вищевказаного платіжного доручення.
Крім того, скаржник зазначає, що
позивачем у встановленому порядку було
надіслано відповідачам копії позовної
заяви та доданих до неї документів, що
підтверджується відповідними
поштовими конвертами та описами
вкладень у цінні листи, які були
отримані відповідачем-1 та
відповідачем-2.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, поважних причин неявки суду
не повідомили, хоча про час та місце
судового засідання повідомлялися
належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

Не приймаючи до розгляду та повертаючи
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства „Альфа-Банк" суд першої
інстанції виходив, зокрема, з того, що
позивач, звертаючись до господарського
суду із даним позовом та з заявою про
вжиття заходів забезпечення позову, не
подав жодних доказів сплати судового
збору.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України „Про
судовий збір" ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Підпунктом 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України
„Про судовий збір" передбачена ставка
судового збору за подання заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову
1,5 розміру мінімальної заробітної
плати.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Зважаючи на викладене, місцевий
господарський суд дійшов правильного
висновку про те, що оскільки позивачем
не подано доказів сплати судового
збору у встановлених порядку та
розмірі, то дана позовна заява підлягає
поверненню позивачу на підставі п. 4 ч. 1
ст. 63 Господарського процесуального
кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позивач, прокурор чи
його заступник зобов'язані при поданні
позову надіслати сторонам копії
позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що до позовної
заяви додаються документи, які
підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Разом з тим, як встановлено судом
першої інстанції, позивачем не було
подано доказів того, що позовну заяву з
доданими до неї документами (в тому
числі заяву про вжиття заходів
забезпечення позову) було направлено
на адресу відповідачів, що суперечить
ч. 1 статті 56 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин, зважаючи на те, що
заявником недотримано вимог ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України, та враховуючи, що приписи ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України носять імперативний характер,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що викладені
обставини є підставою для повернення
позовної заяви відповідно до ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги про те,
що позивачем належним чином та у
встановленому порядку було сплачено
судовий збір, що підтверджується
платіжним дорученням №552787 від 16.06.2014, а
також надіслано відповідачам копії
позовної заяви та доданих до неї
документів, що підтверджується
відповідними поштовими конвертами та
описами вкладень у цінні листи, які
були отримані відповідачем-1 та
відповідачем-2.

Так, відповідно до положень статті 57
ГПК України, документи, які
підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів, а також
документи, які підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі, повинні бути додані
безпосередньо до позовної заяви.

У своїх письмових поясненнях та
відзиві на апеляційну скаргу позивач
зазначив, що позовна заява у даній
справі була подана до суду без доказів
сплати судового збору та без доказів
направлення відповідачам копії
позовної заяви помилково, оскільки
вказаний екземпляр позовної заяви був
призначений для внутрішнього
користування у ПАТ „Альфа-Банк".
Натомість екземпляр позовної заяви про
стягнення 111286948,10 грн., який був поданий
позивачем з відповідними доказами
сплати судового збору та надсилання її
копії відповідачам, був прийнятий до
розгляду господарським судом міста
Києва, який вирішив спір по суті,
прийнявши 20.08.2014 року рішення у справі
№910/14610/14.

Крім того, представник позивача
зазначив, що позовна заява, яку було
повернуто ухвалою господарського суду
міста Києва від 17.07.2014 у справі №910/14499/14,
знищена позивачем та не може бути
надана на вимогу апеляційного
господарського суду.

За таких обставин, оскільки позовну
заяву у даній справі було подано без
доказів сплати судового збору та
направлення її копії відповідачам, про
що зазначає сам позивач, місцевий
господарський суд, дослідивши
матеріали позовної заяви за
формальними ознаками та виявивши
відсутність вищевказаних доказів,
правомірно повернув таку позовну заяву
без розгляду. При цьому, суду не могло
бути відомо про сплату позивачем
судового збору платіжним дорученням
№552787 від 16.06.2014 та надсилання
відповідачам копії позовної заяви, що
за твердженням апелянта
підтверджується відповідними
поштовими конвертами та описами
вкладень у цінні листи, оскільки такі
доказу суду першої інстанції подані не
були.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю „Виробничий вектор"
задоволенню не підлягає, а ухвала
господарського суду міста Києва від
17.07.2014 у справі №910/14499/14 має бути
залишена без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача-2.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Виробничий вектор" залишити без
задоволення, а ухвалу господарського
суду міста Києва від 17.07.2014 у справі
№910/14499/14 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14499/14 повернути до
господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк