Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

28 жовтня 2014 року
Справа № 927/209/13-г

Позивач: Відкрите акціонерне
товариство Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта", код 00034186,
вул. Здолбунівська, 7-Д, м. Київ, 02081

Відповідач: Приватне підприємство
"Спецтранс",

Код 30380850, вул. Борисенка, 47, м. Чернігів,
14037

Про стягнення 74500,00 грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: Галіч Ж.В. (довіреність б/н від
04 березня 2014 року),

відповідача: Підгорний К.Є.
(довіреність №03/02 від 03 лютого 2014 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
кодексу України у судовому засіданні 28
жовтня 2014 року було проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Відкритим акціонерним товариством
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" подано позов до
приватного підприємства "Спецтранс"
про стягнення 74500,00грн. шкоди в порядку
регресу.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 27 серпня 2013
року по справі №927/209/13-г позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з ПП
"Спецтранс" на користь ВАТ "НАСК "Оранта"
62666,87грн. шкоди, судовий збір в сумі
1447,22грн., 981,58грн. витрат за проведення
судової експертизи; в іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10 червня 2014
року у справі №927/209/13-г рішення
господарського суду Чернігівської
області від 27 серпня 2013 року по справі
№927/209/13-г змінено, стягнуто з ПП
"Спецтранс" на користь ВАТ "НАСК "Оранта"
затрати по виплаті страхового
відшкодування в розмірі 49647,39грн.,
судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 1144,14грн. за розгляд справи
місцевим господарським судом та
859,85грн. витрат понесених на оплату
судової автотоварознавчої експертизи;
в іншій частині позову відмовлено.

25 червня 2014 року господарським судом
Чернігівської області видано накази по
справі №927/209/13-г на виконання постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 10 червня 2014
року.

29 липня 2014 року постановою Вищого
господарського суду України по справі
№927/209/13-г рішення господарського суду
Чернігівської області від 27 серпня 2013
року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 10
червня 2014 року - скасовано, справу
направлено на новий розгляд до
господарського суду Чернігівської
області.

Згідно розподілу справ за допомогою
автоматизованої системи
документообігу господарських судів
справу передано на розгляд судді
Моцьору В.В.

Ухвалою суду від 15 серпня 2014 року суд
прийняв справу №927/209/13-г до нового
розгляду.

Ухвалами від 27 серпня 2014 року, від 11
вересня 2014 року, від 01 жовтня 2014 року
розгляд справи відкладався.

Ухвалою від 14 жовтня 2014 року було
продовжено строк вирішення спору у
справі №927/209/13-г на 15 днів та відкладено
розгляд справи.

У судовому засіданні 28 жовтня 2014 року
суд перейшов до розгляду справи по
суті.

Представник позивача у судовому
засіданні та письмових поясненнях
просить суд позовні вимоги
задовольнити. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що між ВАТ НАСК
"Оранта" та ОСОБА_3 укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу від 01 квітня 2010
року, сума збитків була досліджена та
оцінена у відповідності до звіту №232/10
автотоварознавчого дослідження від 01
грудня 2010 року, а також висновком
судової автотоварознавчої експертизи
№995/13-24 від 08 липня 2013 року
Чернігівського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз та висновком судової
автотоварознавчої експертизи №14161/13-54
від 20 лютого 2014 року Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз. Представник вважає, що
матеріальний збиток, завданий
власникові "Hyundai Grandeur" д/н НОМЕР_1
(ОСОБА_4.) в результаті його пошкодження
при ДТП становить 49647,39грн., як
встановлено постановою Київського
апеляційного господарського суду від 10
червня 2014 року. Страхувальник
скористався своїм правом на отримання
страхового відшкодування у
відповідності до умов договору №УБ426624,
після чого мав право на власний розсуд,
будь якими силами та засобами
відремонтувати пошкоджений
автомобіль, але не був зобов'язаний, а
НАСК "Оранта" не мала права витребувати
платіжні чи розрахункові документи на
підтвердження проведеного ремонту і
саме тому такі документи відсутні у ВАТ
НАСК "Оранта".

Представник відповідача у письмових
поясненнях від 11 вересня 2014 року проти
позовних вимог заперечує, вважає їх
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню. Свої
заперечення представник обґрунтовує
тим, що ні звіт автотоварознавчого
дослідження №232/10 від 01 грудня 2010 року,
ні висновок експерта за результатами
проведення автотоварознавчої
експертизи №995/13-24 від 08 липня 2013 року,
ні висновок експерта за результатами
проведення автотоварознавчої
експертизи№14161/13-54 від 20 лютого 2014 року
належними доказами по справі не
являються, жодних належних доказів
того, яку суму власник автомобіля "Hyundai
Grandeur" д.р.н. НОМЕР_1 реально витратив на
ремонт позивачем не надано, обставини,
що стосуються розміру завданого збитку
є недоведеними.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав заперечення,
викладені у письмових поясненнях щодо
суті спору, просить суд у задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, вислухавши
пояснення повноважних представників
позивача та відповідача, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, господарський
суд встановив наступне:

01 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ВАТ НАСК
"Оранта" укладено договір
добровільного страхування №УБ 426624,
відповідно до умов якого позивач
застрахував майнові інтереси
потерпілого, пов'язані з експлуатацією
наземного транспортного засобу
легкового автомобіля "Hyundai Grandeur" д.р.н.
НОМЕР_1 (а.с. 25-27 т.1).

Відповідно до п.1.11 договору строк дії
договору з 02 квітня 2010 року до 01 червня
2011 року.

06 серпня 2010 року на автодорозі Чоп-Київ
трапилось ДТП за участю автомобіля
"Hyundai Grandeur" д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_3 та автомобіля "DAF" д.р.н.
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, що
підтверджується довідкою УДАІ ГУ МВС
України в Закарпатській обл. № 715 від 03
вересня 2010 року (а.с. 20 т.1).

Автомобіль "Hyundai Grandeur", згідно договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № УБ 426624 від 01
квітня 2010 року, було застраховано у
позивача.

Згідно Звіту автотоварознавчого
дослідження №232/10 від 01 грудня 2010 року,
матеріальний збиток, завданий власнику
автомобіля "Hyundai Grandeur" д.н.з. НОМЕР_1, в
результаті його пошкодження при ДТП
складає 121308,34грн. (а.с. 37-39 т.1).

Позивачем складено страховий акт №
01-07-К та розрахунок страхового
відшкодування від 27 квітня 2011 року,
згідно яких сума, яка підлягає до
сплати в якості страхового
відшкодування становить 100000,00грн. (а.с.
24 т.1).

Відповідно до угоди між ОСОБА_3 та ВАТ
"НАСК "Оранта" про припинення
зобов'язання переданням відступного,
сторони погодили, що вартість
страхового відшкодування за Договором
добровільного страхування УБ426624
становить 100000,00грн. (а.с. 21 т.1).

На підставі вищевказаних документів та
заяви про страхову виплату №45 від 06
серпня 2010 року (а.с. 36 т.1) позивач на
виконання умов Договору страхування
виплатив на рахунок, визначений
страхувальником, страхове
відшкодування у розмірі 100000,00грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№37153 від 07 червня 2011 року (а.с. 22).

Відповідно до ст.979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до п. 2.9.4.2 та п 2.9.4.3 Договору
страхування, Страховик зобов'язаний:
упродовж двох робочих днів з моменту
отримання письмової заяви
Страхувальника про страхову виплату
вжити заходів щодо оформлення всіх
необхідних документів для своєчасного
здійснення виплати страхового
відшкодування; після складання
страхового акта провести виплату
страхового відшкодування у терміни,
встановлені п.3.11.4 та п.2.11.5 Договору
страхування.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пунктів 1,3 частини 1
статті 1188 ЦК України, шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Постановою Новозаводського районного
суду міста Чернігова від 18 жовтня 2010
року по справі № 3-4421/2010 ОСОБА_5, водія
автомобіля "DAF", д.н.з. НОМЕР_2, визнано
винним у вчиненні правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 20 т.1).

Вироком Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 28
лютого 2012 року, ОСОБА_5 визнано винним у
вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.
286 КК України і призначено йому
покарання у виді двох років обмеження
волі, без позбавлення права керувати
транспортними засобами (а.с. 124-126 т.1). На
підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено
засудженого від відбування
призначеного покарання, якщо він
протягом іспитового строку терміном
один рік не вчинить нового злочину.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6
задоволено частково. Стягнуто з ПП
"Спецтранс" м.Чернігів, вул. Борисенка,
буд.47 на користь ОСОБА_6 4500,00грн. у
відшкодування завданої моральної
шкоди. В задоволенні цивільного позову
ОСОБА_6 - відмовлено.

Отже, вина водія автомобіля "DAF" д.н.з.
НОМЕР_2 встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 за шкоду, заподіяну життю,
здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок
експлуатації ним транспортного засобу
автомобіля "DAF", д.н.з. НОМЕР_2, згідно із
полісом № ВЕ/2049471, застрахована у ПрАТ
"Перша страхова компанія", яким
встановлено ліміт відповідальності
страхової компанії в межах суми
25500,00грн. (а.с. 19 т.1).

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 636 ЦК
України, договором на користь третьої
особи є договір, в якому боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок на
користь третьої особи, яка встановлена
або не встановлена у договорі.
Виконання договору на користь третьої
особи може вимагати як особа, яка
уклала договір, так і третя особа, на
користь якої передбачено виконання,
якщо інше не встановлено договором або
законом чи не випливає із суті
договору.

Вказані норми містяться у розділі І
"Загальні положення про зобов'язання"
книги п'ятої ЦК України і стосуються як
договірних, так і недоговірних
(деліктних) зобов'язань.

Отже, після підписання полісу ВЕ/2049471
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, від власника автомобіля ""DAF",
д.н.з. НОМЕР_2 до ПрАТ "Страхова компанія
"Перша" перейшов обов'язок у випадку
настання ДТП спричиненого за участю
забезпеченого транспортного засобу,
відшкодувати завдану ним шкоду
потерпілій особі у межах встановленого
ліміту відповідальності.

Позивач зазначає, що ним понесено
витрати пов'язанні з виплатою
страхового відшкодування в сумі
100000,00грн., рішенням Господарського суду
міста Києва від 29 листопада 2012 року у
справі № 5011-50/14117-2012 стягнуто з
страхової компанії відповідача
страхове відшкодування в порядку
регресу в розмірі 25500,00грн., вказана
сума стягнута в межах ліміту
відповідальності за шкоду заподіяну
майну, згідно полісу № ВЕ/2049471, а сума в
розмірі 74500,00грн. (100000,00грн. - 25500,00грн.)
повинна бути стягнута з власника
автомобіля "DAF".

Відповідно до статті 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК
України, юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Як встановлено Мукачівським
міськрайонним судом Закарпатської
області від 28 лютого 2012 року, власником
джерела підвищеної небезпеки -
автомобіля марки "DAF", д.н.з. НОМЕР_2, є ПП
"Спецтранс", а ОСОБА_5 керував ним на
підставі наказу №9 від 12 жовтня 2005 року
про прийняття на роботу на
подорожнього листа №021971 від 04 серпня
2010 року, в який він вписаний як водій.
(а.с. 125 т.1).

Позивач вважає, що сума збитків була
досліджена та оцінена у відповідності
до звіту №232/10 автотоварознавчого
дослідження від 01 грудня 2010 року, а
також висновком судової
автотоварознавчої експертизи №995/13-24
від 08 липня 2013 року Чернігівського
відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз та висновком судової
автотоварознавчої експертизи №14161/13-54
від 20 лютого 2014 року Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз і, що матеріальний збиток,
завданий власникові "Hyundai Grandeur" д.н.з.
НОМЕР_1 (ОСОБА_4.) в результаті його
пошкодження при ДТП становить 49647,39грн.,
як встановлено постановою Київського
апеляційного господарського суду від 10
червня 2014 року.

Відповідно до статті 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Крім того, у пункті 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року (з відповідними
змінами) вказано, що відшкодування
шкоди шляхом покладення на
відповідальну за неї особу обов'язку
надати річ того ж роду і якості,
виправити пошкоджену річ, іншим шляхом
відновити попереднє становище в натурі
застосовується, якщо за обставинами
справи цей спосіб відшкодування шкоди
можливий. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювана шкоди. Як при
відшкодуванні в натурі, так і при
відшкодуванні заподіяних збитків
грішми потерпілому на його вимогу
відшкодовуються неодержані доходи у
зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Відтак, якщо в склад реальних збитків
включені витрати, які заінтересована
особа повинна буде здійснити для
відновлення порушеного права, такій
особі належить довести їх
необхідність, а також гаданий розмір,
обґрунтованим розрахунком та доказами
на його підтвердження (Постанова
Верховного Суду України від 25 серпня 2009
року у справі №9/16/6/13/14/1593).

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно ч.1 ст.111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Позивачем не надано суду доказів того,
яку суму реально витратив власник
автомобіля "Hyundai Grandeur" для здійснення
ремонту. В матеріалах справи відсутні
будь-які товарні чеки, акти виконаних
робіт, які б підтверджували суму, яку
власник автомобіля реально витратив на
ремонт та обсяг робіт, які виконані.

Отже, суд не має можливості
співставити, чи відповідають обсяги
виконаних робіт пошкодженням,
отриманим автомобілем під час ДТП та
встановити реальні збитки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 30 жовтня 2014
року.

Суддя
В.В. Моцьор

.