ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.Справа № 922/3483/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
Національна атомна енергетична
компанія "Енергоатом" в. особі
відокремленого підрозділу
"Автокомплект" Державного підприємства
Національна атомна енергетична
компанія "Енергоатом", м. Київ до
Приватного акціонерного товариства
"Манометр - Харків" м. Мерефа про
стягнення 1378674,18 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Мітічкін А.С., за довіреністю
№ 14/10 від 10.07.2014 року;

відповідача - Д`яченко О.В., за
довіреністю № 02-х-551/96-Юр від 11.09.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна
атомна енергогенеруюча Компанія
"Енергоатом" в. особі відокремленого
підрозділу "Автокомплект" Державного
підприємства Національної атомної
енергогенеруючої компанії "Енергоатом"
звернулась до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Приватного акціонерного товариства
"Манометр - Харків" про стягнення 1378674,18
грн. Судові витрати позивач просить суд
покласти на відповідача. Свої позовні
вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № 11-16-1-13-1126 від 17.05.2013 року щодо
своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21 серпня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 15 вересня 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 15.09.2014 року від
представника позивача супровідним
листом (вх. № 31823) надійшли документи
для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15.09.2014 року
розгляд справи було відкладено на
29.09.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 16.09.2014 року від
представника відповідача супровідним
листом (вх. № 31650) надійшли документи
для долучення до матеріалів справи
разом із клопотанням про витребування
документів. В своєму клопотанні
відповідач просить суд: зобов'язати
позивача надати суду документи (копії в
справу, оригінали для огляді в суді),
накази про призначення, накази на
звільнення, а також довіреності на
право підписання договорів, діючі у
період виконання ними своїх обов'язків,
підтверджуючих повноваження
підписантів спірного договору -
заступника керуючого директора ВП
«Атомкомплект» Соколова Дмитра
Дмитровича та керуючого директора ВП
«Атомкомплект» Бессонова Павла
Георгійовича; зобов'язати позивача
надати суду листи ВП «Атомкомплект» з
додатками до них (копії в справу,
оригінали для огляду в суді) - лист ВП
«Атомкомплект» №6874/42 від 15.08.2013р. з
додатком на 2 арк., лист ВП
«Атомкомплект» №9243/42 від 01.11.2013р. з
додатками на 9 арк., лист ВП
«Атомкомплект» №9526/42 від 11.11.2013р. з
додатком на 5 арк.; зобов'язати позивача
надати суду документи, які
регламентують процедуру прийомки
продукції, визначену ДП НАЕК
«Енергоатом» (п. 5.8. спірного Договору)
та СТП 0.13.028.2010 ДП НАЕК «Енергоатом»
«Управление закупками. Организация
входного контроля продукции для АЗС»,
наказ Президента НАЕК «Енергоатом»
№.618 від 15.07.201З року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 26.09.2014 року від
представника відповідача супровідним
листом (вх. № 33565) надійшли документи
для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 29.09.2014 року від
представника позивача надійшли
пояснення по справі (вх. № 33743), в яких
позивач зазначає, що юридично строки
поставки сторонами за договором не
змінювались, листування між позивачем
та відповідачем здійснювалось після
спливу строку поставки передбаченого
договором (до 15.08.2014), мало на меті
узгодити поставку продукції після
спливу зазначеного строку. Жодним
чином у вказаних листах не міститься
посилання на прощення позивачем боргу
зі сплати відповідачем штрафних
санкцій в порядку передбаченому ст. 605
ЦК України, яка встановлює, що
зобов`язання припиняється внаслідок
звільнення (прощення боргу) кредитом
боржника від його обов`язків, якщо це не
порушує прав третіх осіб щодо майна
кредитора. За таких обставин, позивач
просить суд задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 29.09.2014 року від
представника позивача надійшло
клопотання (вх. № 33755) про долучення до
матеріалів справи документів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.09.2014 року
розгляд справи було відкладено на
13.10.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні 13.10.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 13.10.2014 року проти позову
заперечував, просив суд в задоволенні
позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

17.05.2013 року між Державним підприємством
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» (позивач) та
Приватним акціонерним товариством
«Манометр - Харків» (відповідач) було
укладено договір поставки № 11-16-1-13-1126, у
відповідності до умов якого,
відповідач зобов`язується в порядку та
на умовах, визначених у договорі,
виготовити та поставити перетворювачі
(продукцію) для ВП «Запорізька АЕС»,
«Юно - Українська АЕС», ДП НАЕК
«Енергоатом», а позивач зобов`язується
в порядку і на умовах, визначених у
договорі, прийняти та оплатити
продукцію.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції
додаткової угоди № 1 від 27.12.2013 року)
сума договору становить 10704634,00 грн., у
тому числі ПДВ 20% - 1784105,80 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору позивач
сплачує вартість продукції за цінами,
зазначеними в специфікаціях, в
національній валюті України шляхом
банківського переказу на поточний
рахунок відповідача.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата
продукції здійснюється позивачем
наступним чином: згідно специфікації
№ 1: в межах суми 1225911,77 грн. з ПДВ -
протягом 30 робочих днів після
підписання сторонами актів приймання -
передачі партії продукції; остаточний
розрахунок - у 2014 року, але не пізніше
15.01.2014 року на підставі підписаних
сторонами актів приймання - передачі
партії продукції. У випадку виділення
фінансування частка оплати в 2013 році
може бути збільшена (п. 4.2.1 договору);
згідно специфікації № 2 - протягом 30
робочих днів після підписання
сторонами актів приймання - передачі
партії продукції (п. 4.2.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору строк
поставки продукції - протягом 90 днів
після підписання договору.
Допускається поставка продукції
партіями.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач належним чином виконав свої
зобов`язання за договором і здійснив
оплату продукції в повному обсязі в
сумі 10704634,80 грн.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що позивач також виконав
свої зобов`язання за договором та
здійснив поставку продукції на
загальну суму 10704634,80 грн., що
підтверджується актами приймання
передачі ТМЦ : № 1/10/1581 від 08.08.2013 року на
суму 2791741,20 грн., № 04-351 від 08.08.2013 року на
суму 585231,60 грн., № 04-354 від 12.08.2013 року на
суму 944911,20 грн., № 1/10/1620 від 03.02.2014 року
на суму 6382750,80 грн. (а.с.51-66), які
підписані обома сторонами та скріплені
печатками.

За твердженням позивача, всупереч 5.1
договору, відповідач неналежно виконав
свої зобов`язання щодо поставки
продукції, частково поставка продукції
за договором здійснена з порушенням
встановленого умовами договору строку.

В матеріалах справи міститься
видаткова накладна від 08.01.2014 року №
РН-0000004 на суму 6382750,80 грн. за
специфікацією № 1 (а.с.67-68).

Як вбачається зі змісту пункту 5.1
договору, строк поставки продукції -
протягом 90 днів після підписання
договору.

Зважаючи на дату підписання договору
поставки сторонами 17.05.2013 року, позивач
вважає, що строк поставки продукції за
специфікацією № 1 до договору
становить 15.08.2013 (18.05.2013 року + 90 днів =
15.08.2013 року).

Таким чином, враховуючи пункт 5.4
договору (датою поставки вважається
дата видаткової накладної на
продукцію), відповідач, на думку
позивача, порушив термін поставки
продукції за видатковою накладною від
08.01.2014 року.

Відповідно до п. 7.2 договору за
порушення строку поставки продукції за
договором відповідач зобов`язаний
сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1%
вартості не поставленої в строк
продукції за кожний день прострочення,
але не більше 30% вартості несвоєчасно
поставленої продукції. За прострочення
поставки продукції понад 30 днів
відповідач додатково сплачує штраф у
розмірі 7% вартості несвоєчасно
поставленої продукції.

На підставі п. 7.2 договору, позивачем
було нараховано відповідачу пеню в
сумі 931881,62 грн. та штраф в сумі 446792,56 грн.
за порушення останнім терміну постави
товару згідно договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.06.2014 року позивач направив на адресу
відповідача претензію за вих. № 5881/51
(а.с. 69-70), в якій просить сплатити
штрафні санкції за неналежне виконання
договору поставки № 11-16-1-13-1126 від 17.05.2013
року.

04.08.2014 року відповідачем було надано
позивачу відповідь на претензію (№ 02Х
ВС-208ЮР, а.с. 71), в якій відповідач
заперечує проти нарахування штрафних
санкцій, оскільки термін поставки
продукції було перенесено та узгоджено
листами.

На даний час відповідач не сплатив
штрафні санкції в сумі 1378674,18 грн., з
яких 931881,62 грн. пені та 446792,56 грн. штрафу,
що й стало підставою для звернення
позивача до суду з відповідним позовом.

Заперечення відповідача ґрунтуються
на тому, що першу партію продукції по
договору відповідачем було поставлено
точно в строк встановлений договором, а
при постачанні другої партії, на
загальну суму 6 382 750,80грн., саме з
ініціативи Позивача, виникли труднощі.
В процесі підготовки її постачання, в
порядку п. 5.3. Договору позивачем
завчасно було направлено повідомлення
про готовність до відвантаження, та для
належного оформлення
відвантажувальних документів надано
запит на отримання довіреності на
отримання продукції, а також запит на
отримання разового пропуску (або
готовність прийняти продукцію за
межами об'єкту) на режимний об'єкт -
відокремлений підрозділ Запорізької
атомної електростанції. Такого
підтвердження на готовність прийняти
продукцію та необхідних відомостей
відповідач не отримав. Не отримавши
згоду на приймання продукції від
позивачем, та отримавши цього листа,
враховуючі термін виробництва
перетворювачів в 45-60 календарних днів,
відповідач не здійснив постачання в
раніше установлені Договором терміни,
а по проханню почало виготовлення
необхідної продукції до постачання в
запропонований позивачем термін.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 614 Цивільного
кодексу України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

З аналізу вищевикладеного слідує, що
необхідною умовою для застосування
відповідальності за порушення
зобов`язання є вина.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на несвоєчасне виконання
відповідачем зобов`язань за договором
поставки № 11-16-1-12-1126 від 20.06.2014 року, у
зв`язку з чим позивачем було нараховано
відповідачу штрафні санкції.

Проте, суд критично ставиться до таких
тверджень позивача, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, першу
партію продукції по договору
відповідачем було поставлено точно в
строк встановлений договором, а при
постачанні другої партії, на загальну
суму 6 382 750,80грн., саме з ініціативи
позивача, виникли труднощі. В процесі
підготовки її постачання, в порядку п.
5.3. Договору відповідачем завчасно було
направлено повідомлення про
готовність до відвантаження, та для
належного оформлення
відвантажувальних документів надано
запит на отримання довіреності на
отримання продукції, а також запит на
отримання разового пропуску (або
готовність прийняти продукцію за
межами об'єкту) на режимний об'єкт -
відокремлений підрозділ Запорізької
атомної електростанції. Такого
підтвердження на готовність прийняти
продукцію та необхідних відомостей
відповідач не отримав.

Також, суд критично ставиться до
тверджень позивача щодо того, що
листування між позивачем та
відповідачем не є у відповідності до
умов, укладеного між сторонами
договору, додатковою угодою, з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.08.201З року, в останній день терміну
постачання, відповідачем було отримано
лист від позивача №6874/42 від 15.08.2013р. (а.с.
118), за підписом керівника позивача -
управляючого директора Бессонова П.Г.,
в якому викладено прохання про
постачання цієї партії продукції в
строк необхідний ЗАЕС. До нього було
додано листа ВП ЗАЕС № 07-40/17539 від 12.07.201З
року (а.с. 119), де бажаний термін
постачання було встановлено на 05 .11. 201З
року, а також містилося прохання внести
зміну в номенклатуру продукції.

Враховуючи викладене, не отримавши
згоду на приймання продукції від
позивача, та отримавши цього листа,
враховуючі термін виробництва
перетворювачів в 45-60 календарних днів,
відповідач не здійснив постачання в
раніше установлені договором терміни,
а по проханню почало виготовлення
необхідної продукції до постачання в
запропонований позивачем термін.

Відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу
України, передбачено, що пропозицію
укласти договір (оферту) може зробити
кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

З аналізу викладеного вбачається, що
оферта - пропозиція певній стороні
укласти угоду з урахуванням викладених
умов.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до
висновку, що лист позивача щодо зміни
терміну поставки продукції в даному
випадку є офертою.

Як свідчать матеріали справи, позивач
заперечує сам факт узгодження зміни
термінів постачання по спірному
договору.

Проте, суд не погоджується з такими
твердженнями позивача, оскільки своїми
діями, починаючи від відмови належним
чином оформити ініційовані саме ним же
зміни в договір, до неодноразового
ненадання згоди прийняти належним
чином виконані відповідачем
зобов'язання по відвантаженню
продукції, саме позивачем було
порушено умови спірного договору в
процесі його виконання.

Крім того, відповідачем було
направлено на підписання проект
відповідної додаткової угоди до
спірного договору (копія міститься в
матеріалах справи). Однак, і даний
проект не було підписано позивачем.

В подальшому, 30 жовтня 201З року
відповідачем було вдруге надано
повідомлення про готовність
відвантажити продукцію вже 05.11.201З року.

Як зазначає відповідач, він не отримав
згоди на прийомку їх продукції, а
натомість отримав лист позивача за
№9526/42 від 11.11.2013р. (а.с. 121), яким з
посиланням на наступного листа ВП ЗАЕС
(лист № 07-4026804 від 29.10.201З року (а.с. 122) та
коректировку проектно-кошторисної
документації ремонтних робіт на АЕС з
залученням приладів відповідача,
запропоновано внести зміни в
номенклатуру продукції що
постачається, а також поставити
продукцію в термін до 10.01.2014року. При
цьому повідомлялось, що узгоджений
відповідачем проект відповідної
додаткової угоди до спірного Договору
з закріпленням змін по термінам
поставки та номенклатури, буде
підписано позивачем найближчим часом
«після доведення лімітів фінансування
планового ремонту згідно ОТПМ-2014». Та
додано відповідний текст узгодженого
сторонами проекту (проект додається).
Паралельно запропоновані терміни
постачання, відповідач вважає, що за
старою практикою узгодили листом №
02/хВСЗ-563 від 27.12.201З року (міститься в
матеріалах справи).

Також позивач посилається на те, що
додаткову угоду було не підписано, тому
що управляючий директор Бессонов П.Г.
не мав відповідних повноважень,
оскільки його повноваження
поширюються на договори вартістю не
більше 5 000000,00 грн.

Суд, критично ставиться до таких
тверджень позивача, оскільки
відповідно до довіреності №2144 від
03.07.2013 року виданої ДП "Національна
атомна енергетична компанія
"Енергоатом" Бессонову П.Г., то пунктом 5
цієї довіреності надані повноваження,
щодо підписання документів та
здійснення всіх інших дій, пов'язаних з
виконанням зобов'язань за укладеними
правочинами (договорами), щодо обмежень
на які посилається позивач, то вони
згідно п. З цієї довіреності
стосуються тільки укладання нових
договорів, стосовно ж вже діючих
договорів то відповідна довіреність
таких обмежень немає. ( арк. спр. 130).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За таких обставин, господарський суд,
всебічно повно та об'єктивно
дослідивши всі обставини справи та
подані сторонами докази, дійшов
висновку, що відповідачем не було
порушено термінів поставки товару за
договором поставки № 11-16-1-13-1126 від
20.06.2014 року, оскільки своїми листами
позивачем було перенесено термін
поставки на більш пізню дату, у зв`язку
з чим у відповідача відсутня вина щодо
порушення зобов`язання, а тому вимоги
позивача про стягнення з відповідача
штрафних санкцій, а саме пені в сумі
931881,62 грн. та штрафу в сумі 446792,56 грн.
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином судові
витрати у даній справі покладаються на
позивача.

На підставі викладеного, на підставі
ст.ст. 6, 8, 19, 58, 124, 129 Конституції, ст.ст.
22, 623, 712 Цивільного кодексу України,
керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44-49, 75,
82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля