м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15609/14 14.10.14

За позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Три О»

про розірвання договору,
повернення забезпечувального платежу
та надання доступу до орендованого
приміщення

Суддя Удалова О.Г.

Представники учасників процесу:

від позивача ОСОБА_2 (за
довіреністю)

від відповідача Кендзьора В.І. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва
надійшла позовна заява фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Три О» (далі -
відповідач) про розірвання договору,
повернення забезпечувального платежу
та надання доступу до орендованого
приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
пояснила, що між нею та відповідачем
був укладений договір оренди № 66-О від
06.06.2013 р. (далі - Договір оренди), згідно з
умовами якого відповідач
зобов'язувався передати позивачу
приміщення, розташоване за адресую:
АДРЕСА_2, а саме: частину площі ТРЦ, що
становить 0,0498 приміщення № 2 (загальною
площею 2797,1 м2) групи приміщень № 3
відповідно до експлікації третього
поверху ТРЦ, наведеної у технічному
паспорті (Блок С 012 відповідно до
концепції третього поверху ТРЦ),
технічна площа приміщення становить
139,3 м2 (далі - орендоване приміщення).
Позивач, у свою чергу, згідно з умовами
Договору оренди зобов'язувався
прийняти орендоване приміщення та
сплачувати орендну плату та інші
платежі.

У зв'язку з фінансовою невигідністю
подальшого здійснення господарської
діяльності та прийняттям рішення про
припинення підприємницької діяльності
як фізичної особи - підприємця, позивач
направила відповідачу повідомлення
про відмову від Договору оренди, проте,
відповіді не отримала. Працівники
відповідача перешкодили вивезенню
товару та обладнання позивача з
орендованого приміщення. Позивач також
зазначила, що на момент звернення до
суду орендоване приміщення опечатано
відповідачем, а позивач обмежений в
доступі до вказаного приміщення, що
унеможливлює вивіз майна, яке належить
позивачу.

Також позивач стверджувала, що
відповідно до умов Договору оренди
відповідач був зобов'язаний
підготувати та передати позивачу акт
приймання-передачі орендованого
приміщення, проте вказаних дій не
вчинив.

Вважаючи, що її права порушено, позивач
звернулася до суду, просила стягнути з
відповідача на користь позивача суму
забезпечувального платежу в розмірі 177
764,27 грн., зобов'язати відповідача
надати доступ позивачу до орендованого
приміщення, зобов'язати відповідача
підписати з позивачем акт
прийому-передачі орендованого
приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.07.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/15609/14 та призначено її
розгляд на 21.08.2014 р.

21.08.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, яке було задоволено судом.

Від представника відповідача через
загальний відділ діловодства суду
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач, зокрема, зазначив, що
позивач систематично порушував умови
Договору оренди в частині своєчасної
оплати передбачених умовами вказаного
договору платежів. Відповідач вважав
Договір оренди розірваним з його
ініціативи через порушення, допущені
позивачем. Крім того, відповідач
вказав, що у зв'язку з простроченнями
виконання зобов'язань з оплати
орендних та інших платежів за
Договором оренди, допущеними
позивачем, відповідач вважає, що
позивач зобов'язаний сплатити на його
користь 15 072,81 грн. пені, 37 411,97 грн.
процентів річних, 72 244,67 грн. основної
орендної плати та плати за управління
за липень 2014 р., а також 389 347,71 грн.
штрафу. Відповідач також зазначив, що
на підставі п. 9.15 Договору оренди
раніше сплачений позивачем
забезпечувальний платіж був
використаний відповідачем для сплати
вказаних грошових зобов'язань та
штрафних санкцій позивача. На підставі
викладеного, відповідач просив суд
відмовити позивачу в задоволенні
позову.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі. Представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував.

У судовому засіданні було оголошено
перерву до 02.09.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

02.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли заперечення щодо
відзиву на позовну заяву, в яких
позивач, зокрема, вказала, що
нарахування відповідачем штрафних
санкцій є безпідставним та таким, що
порушує права позивача.

Від представника відповідача через
загальний відділ діловодства суду
надійшло клопотання про долучення
документів до матеріалів справи, яке
було задоволено судом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі. Представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував.

У судовому засіданні було оголошено
перерву до 16.09.2014 р., на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

16.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшли додаткові
письмові пояснення.

У судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.09.2014 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 30.09.2014 р.

30.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли додаткові письмові
пояснення, в яких останній зазначив, що
відповідач надав позивачу доступ до
орендованого приміщення та дозволив
вивіз всього належного позивачу майна
з нього.

Від представника відповідача через
загальний відділ діловодства суду
надійшло клопотання, в якому
відповідач просив суд: припинити
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо надання позивачу
доступу до орендованого приміщення;
дослідити та встановити обставини
справи, які мають суттєве значення для
правильного вирішення спору,
перелічені відповідачем в розділі 5
додаткових пояснень; вийти за межі
позовних вимог та прийняти рішення про
розірвання Договору оренди з 15.08.2014 р.
включно (останній день перебігу строку
оренди - 14.08.2014 р.) на підставі п. 15.3
Договору оренди та повідомлення
відповідача про односторонню відмову
від Договору оренди через порушення
позивачем умов Договору оренди,
зобов'язати позивача повернути
відповідачу орендоване приміщення та
підписати відповідний акт
приймання-передачі приміщення, яким
зафіксувати останній день перебігу
строку оренди - 14.08.2014 р. Розгляд
вказаного клопотання судом було
відкладено до наступного судового
засідання.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі. Крім того, заявив
клопотання про продовження строку
розгляду спору, яке було задоволено
судом на підставі ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував.

У судовому засіданні було оголошено
перерву до 14.10.2014 р., на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

14.10.2014 р. у судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
клопотання про вихід за межі позовних
вимог підтримав.

Судом було розглянуто подане
представником відповідач клопотання
про вихід за межі позовних вимог.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Так, вихід за межі позовних вимог є
правом, а не обов'язком суду.

У постанові Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 20.05.2002 р. у справі за позовом
науково-виробничої дослідної
агрофірми «Наукова» до ЗАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання недійсним
договору застави зазначалося, що вихід
суду за межі позовних вимог без
обґрунтування такої дії необхідністю
захисту прав і законних інтересів
сторін порушує визначений ст. 129
Конституції України принцип
диспозитивності, а тому є підставою для
скасування відповідного судового
рішення.

Суд не вбачає необхідності виходу за
межі позовних вимог для захисту прав і
законних інтересів позивача шляхом
визнання розірваним Договору оренди з
15.08.2014 р. та зобов'язання позивача
повернути орендоване приміщення за
актом приймання-передачі, яким
зафіксовано останній день перебігу
строку оренди - 14.08.2014 р.

Крім того, суд зазначає, що вказані
вимоги відповідача не спрямовані за
захист прав та інтересів позивача.

Так, суд дійшов висновку про відмову в
задоволенні клопотання відповідача
про вихід за межі позовних вимог.

Також судом було розглянуто клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі, яке судом було
задоволено, на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні 14.10.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, суд встановив:

06.06.2013 р. між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач або
орендар) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Три О» (далі -
відповідач або орендодавець) був
укладений договір оренди № 66-О (далі -
Договір оренди).

Пунктом 3.1 Договору оренди передбачено,
що згідно з положеннями Договору
оренди, орендодавець передає у
строкове, платне користування орендарю
приміщення. Об'єкт оренди за цим
Договором оренди вказаний у пункті 2
Додатку № 1 до цього Договору. Технічна
площа Приміщення визначена у пункті 3
Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 2 Додатку № 1
«Конкретні умови договору» об'єкт
оренди - частина площі ТРЦ, що становить
0,0498 приміщення № 2 (загальною площею
2797,1 м2) групи приміщень № 3 відповідно
до експлікації третього поверху ТРЦ,
наведеної у технічному паспорті (Блок С
012 відповідно до концепції третього
поверху ТРЦ).

Згідно з п. 3 Додатку № 1 «Конкретні
умови договору», технічна площа
приміщення становить 139,3 м2 (сто
тридцять дев'ять цілих три десятих
квадратних метрів).

Пунктом 1.1.4 Договору оренди
передбачено, що «Торгово-розважальний
центр» або «ТРЦ» - частина ТОК -
торгово-офісна частина будівлі ТОК
(«Блок 1» відповідно до Проекту
будівництва).

«Торговельно-офісний комплекс з
об'єктами громадського призначення»
або «ТОК» - торговельно-офісний
комплекс з об'єктами громадського
призначення та паркінгом на АДРЕСА_2
(1.1.3 Договору оренди).

20.08.2013 р. відповідач передав, а позивач
прийняв у строкове платне користування
приміщення - об'єкт оренди за Договором
- частину площі ТРЦ, що становить 0,0498
приміщення № 2 (загальною площею 2797,1 м2)
групи приміщень № 3 відповідно до
експлікації третього поверху ТРЦ,
наведеної у Технічному паспорті (блок
С012 відповідно до концепції третього
поверху ТРЦ), технічною площею 139,3 м2
(сто тридцять дев'ять цілих три десятих
квадратних метрів) (далі - орендоване
приміщення), що підтверджується актом
приймання-передачі приміщення від
20.08.2013 р., копія якого долучена до
матеріалів справи.

Пунктом 4.1 Договору оренди передбачено,
що тривалість строку оренди за цим
Договором оренди встановлено
сторонами в пункті 8 Додатку №1 до цього
Договору.

Строк оренди складає 35 (тридцять п'ять)
місяців (п. 8 Додатку № 1 «Конкретні
умови договору»).

Відповідно до п. 8.1 розділу 8
«Забезпечувальний платіж» Договору
оренди, на виключення із загальних
правил сплати основної орендної плати
та плати за управління орендар
зобов'язаний сплатити орендодавцеві
основну орендну плату та плату за
управління за кількість останніх
місяців оренди приміщення та в сумі,
вказаних в пункті 6 Додатку №1 до цього
Договору оренди, якщо інше не вказано в
самому пункті 6 Додатку №1 до цього
Договору оренди.

Виключно для цілей систематизації
термінології цього Договору оренди
основна орендна плата та плата за
управління за останні місяці оренди, що
підлягає сплаті орендарем, надалі
іменується «Платіж», що не міняє
цільового призначення цього платежу,
визначеного як «орендна плата/плата за
управління за [кількість місяців,
вказаних в пункті 6 Додатку № 1] останні
місяці оренди».

Пунктом 6 Додатку № 1 «Конкретні умови
договору» передбачено, що сума Платежу
становить 173 945,18 грн. (сто сімдесят три
тисячі дев'ятсот сорок п'ять гривень 18
копійок) з ПДВ, але не менше гривневого
еквіваленту 21 762,19 доларів США (двадцяти
однієї тисячі сімсот шістдесят двох
доларів США 19 центів) за Офіційним
курсом на дату оплати, що дорівнює
розміру Основної Орендної плати та
Плати за управління за 2 (два) повні
останні (34-й і 35-й) місяці оренди з ПДВ.

Згідно з п. 2.2 Договору оренди, сторони
цього Договору, зокрема, стверджують
одна одній та всім зацікавленим особам
про те, що сплачені згідно цього
Договору платежі (в т.ч. авансові,
гарантійні та забезпечувальні) не є
завдатком в розумінні ст.ст. 570, 571
Цивільного кодексу України чи заставою
в розумінні ст.ст. 572-593 Цивільного
кодексу України, та можуть
використовуватись орендодавцем на
власний розсуд до їх зарахування в
рахунок платежів, належних з орендаря,
або їх повернення орендареві у
випадках та на умовах, визначених цим
Договором.

Пунктом 16.2.4 Договору оренди
передбачено, що у випадку розірвання
цього Договору на вимогу орендаря
через порушення орендодавцем його
умов, орендодавець зобов'язаний
повернути орендареві кошти платежу та
авансового платежу (якщо вони не були
зараховані на підставі Договору оренди
в рахунок грошових зобов'язань
орендаря, як це передбачено пунктом 9.15
цього Договору), а також відшкодувати
орендареві витрати на первинну
адаптацію приміщення, понесені
останнім до моменту направлення
орендарем орендодавцеві повідомлення
про відмову від цього Договору.

Позивач з метою оплати
забезпечувального платежу здійснила
перерахування грошових коштів у
розмірі 20 000,00 грн. згідно з платіжним
дорученням № 169 від 24.04.2014 р., 10 000,00 грн.
згідно з платіжним дорученням № 166 від
22.04.2014 р., 30 000,00 грн. згідно з платіжним
дорученням № 160 від 15.04.2014 р., 30 791,68 грн.
згідно з платіжним дорученням № 151 від
31.03.2014 р.

Крім того, згідно з платіжним
дорученням № 487 від 11.06.2013 р. позивачем
були сплачені на користь відповідача
грошові кошти в розмірі 86 972,59 грн. з
призначенням платежу «Орендна плата
згідно договору № 66-О від 06.06.2013 р. з
ПДВ».

У поясненнях позивача, які надійшли до
суду 30.09.2014 р., останній стверджує, що
грошові кошти в розмірі 86 972,59 грн. були
сплачені нею також в якості оплати
забезпечувального платежу.

Відповідач факт сплати позивачем
забезпечувального платежу в розмірі 177
764,27 грн. не заперечує. Крім того, з
таблиці «Нарахування та надходження.
Орендна плата і плата за управління»,
долученої до відзиву, вбачається що в
якості оплати Платежу (п. 8.1 розділу 8
«Забезпечувальний платіж» Договору
оренди) відповідачем зараховані
оплати, здійснені позивачам 11.06.2013 р. у
розмірі 86 972,59 грн., 31.03.2014 р. у розмірі 30
791,68 грн., 15.04.2014 р. у розмірі 30 000,00 грн.,
22.04.2014 р. у розмірі 10 000,00 грн. та 24.04.2014 р.
у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Так, судом встановлено, що позивач
сплатила забезпечувальний платіж в
розмірі 177 764,27 грн.

У зв'язку з фінансовою невигідністю
подальшого здійснення господарської
діяльності та прийняттям рішення про
припинення підприємницької
діяльності, як фізичної
особи-підприємця, позивач направила
відповідачу повідомлення про відмову
від Договору оренди №18/06-14 від 18.06.2014 р.
та № 24/06-14 від 24.06.2014 р. Проте, згідно з
твердженнями позивача, відповіді не
отримала.

Вказане спростовується листом
відповідача № 1446 від 24.06.2014 р., копія
якого наявна в матеріалах справи. З
вказаного листа вбачається, зокрема, що
відповідачем пропозиція позивача про
розірвання Договору оренди не
прийнята.

Лист № 1446 від 24.06.2014 р. був направлений
відповідачем позивачу 24.06.2014 р., що
підтверджується описом вкладення та
фіскальним чеком від 24.06.2014 р., копії
яких також долучені до матеріалів
справи.

Крім того, в листі №18/06-14 від 18.06.2014 р.
позивач повідомила відповідача про те,
ще орендоване приміщення буде
звільнено нею до 30.06.2014 р., однак
працівники відповідача перешкодили
вивезенню товару та обладнання
позивача з орендованого приміщення.
Позивач зазначила, що на момент
звернення до суду орендоване
приміщення опечатано відповідачем, а
позивач обмежений в доступі до
вказаного приміщення, що унеможливлює
вивіз майна, яке належить позивачу.

Також позивач стверджувала, що
відповідно до умов Договору оренди
відповідач був зобов'язаний
підготувати та передати позивачу акт
приймання-передачі орендованого
приміщення, проте вказаних дій не
вчинив.

З огляду на викладене, вважаючи, що її
права порушено, позивач звернулась до
суду, просила стягнути з відповідача на
користь позивача суму
забезпечувального платежу в розмірі 177
764,27 грн., зобов'язати відповідача
надати доступ позивачу до орендованого
приміщення, зобов'язати відповідача
підписати з позивачем акт
прийому-передачі орендованого
приміщення.

21.08.2014 р. від представника відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач, зокрема, зазначив, що
позивач систематично порушував умови
Договору оренди в частині своєчасної
оплати передбачених умовами вказаного
договору платежів. Відповідач вважав
Договір оренди розірваним з його
ініціативи через порушення, допущені
позивачем. Крім того, відповідач
вказав, що у зв'язку з простроченнями
виконання зобов'язань з оплати
орендних та інших платежів за
Договором оренди, допущеними
позивачем, відповідач вважає, що
позивач зобов'язаний сплатити на його
користь 15 072,81 грн. пені, 37 411,97 грн.
процентів річних, 72 244,67 грн. основної
орендної плати та плати за управління
за липень 2014 р., а також 389 347,71 грн.
штрафу. Відповідач також зазначив, що
на підставі п. 9.15 Договору оренди
раніше сплачений позивачем
забезпечувальний платіж був
використаний відповідачем для сплати
вказаних грошових зобов'язань та
штрафних санкцій позивача. На підставі
викладеного, відповідач просив суд
відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Доводи відповідача не беруться судом
до уваги у зв'язку з тим, що можливі
порушення умов Договору оренди,
допущені позивачем, та, відповідно,
правомірність і розмір наслідків таких
порушень в даному судовому провадженні
судом не досліджуються, оскільки не
становлять предмет спору.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу
України, за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 262
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України, відповідно до статті 1
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Дослідивши положення Договору оренди,
суд дійшов висновку про те, що його
умовами повернення орендарю
забезпечувального платежу передбачене
лише у випадку розірвання Договору
оренди на вимогу орендаря (позивача)
через порушення орендодавцем
(відповідачем) його умов.

З матеріалів справи вбачається, що
підставами, з яких позивач прийняла
рішення про односторонню відмову від
Договору оренди, полягають у
фінансовій невигідності подальшого
здійснення господарської діяльності
та припиненні її підприємницької
діяльності, як фізичної особи -
підприємця.

Будь-які порушення відповідачем умов
Договору оренди, як підстави позову, а
також підстави розірвання Договору
оренду, позивачем не наводились та не
доказувались.

Так, суд дійшов висновку про те, що
підстави для задоволення вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача суми забезпечувального
платежу у розмірі 177 764,27 грн. відсутні.

30.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли додаткові письмові
пояснення, в яких позивач зазначив, що
відповідач надав позивачу доступ до
орендованого приміщення та дозволив
вивіз всього належного позивачу майна
з нього.

На підтвердження викладеного
представником позивача були долучені
до матеріалі справи копії заявок на
ввіз/вивіз товару, обладнання та
матеріалів № 6711 від 01.09.2014 р. та № 6755 від
03.09.2014 р.

Представником відповідача, в свою
чергу, було подано клопотання, в якому
відповідач, зокрема, просив припинити
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо надання позивачу
доступу до орендованого приміщення.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Згідно з п. 4.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 р. (далі - Постанова № 18),
припинення провадження у справі - це
форма закінчення розгляду
господарської справи без прийняття
судового рішення у зв'язку з виявленням
після порушення провадження у справі
обставин, з якими закон пов'язує
неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 4.4 Постанови № 18 роз'яснено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

З огляду на те, що позовна вимога щодо
зобов'язання відповідача надати
позивачу доступ до орендованого
приміщення була зумовлена
необхідністю вивезення з орендованого
приміщення майна, що належить позивачу,
суд дійшов висновку про те, що після
вивезення обладнання та товару, що
належить позивачу, з орендованого
приміщення предмет спору між сторонами
в цій частині перестав існувати. Отже,
провадження в цій частині позовних
вимог підлягає припиненню, а
відповідне клопотання відповідача -
задоволенню.

Також позивач просила суд зобов'язати
відповідача підписати з позивачем акт
прийому-передачі орендованого
приміщення.

З позовної заяви вбачається, що позивач
вважає Договір оренди розірваним за її
ініціативою з 02.07.2014 р. Відповідач, у
свою чергу, стверджує, що Договір
оренди розірваний за його ініціативою
з 15.08.2014 р., про що відповідач зазначає у
додаткових поясненнях, що надійшли до
суду 16.09.2014 р.

Так, сторони сперечаються про порядок,
підстави та момент розірвання
договору, проте погоджуються в тому, що
на момент прийняття судом рішення
Договір оренди є припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного
кодексу України, у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 5.1 Договору оренди, передача
приміщення по Договору оренди
підтверджується актом
приймання-передачі, підписаним
сторонами.

Пунктом 14.1 Договору оренди визначено,
що після закінчення строку оренди
Приміщення, а також у випадку відмови
однієї із сторін від зобов'язань за
Договором оренди (розірвання однією із
сторін Договору оренди в
односторонньому порядку) на підставі
положень Договору оренди чи/або на
підставі положень чинного
законодавства орендар зобов'язаний
повернути приміщення у стані, не
гіршому від того, в якому воно
передавалось йому для здійснення
адаптації разом з невіддільними
поліпшеннями приміщення, здійсненими в
ході адаптації, з урахуванням
нормального зносу, чистим та вільним
від майна орендаря.

Повернення Приміщення вважатиметься
здійсненим з дня підписання
Орендодавцем акту приймання-передачі
(п. 14.3 Договору оренди).

Відповідно до п. 14.3.1 Договору оренди,
акт приймання-передачі готує
орендодавець та передає орендареві два
примірники, підписані зі своєї сторони.
Орендар зобов'язаний підписати
отримані від орендодавця акти
приймання-передачі та повернути
орендодавцеві один примірник не
пізніше останнього дня, відведеного
орендареві на звільнення приміщення
від майна орендаря, та/або усунення
шкоди приміщенню, його невіддільним
поліпшенням чи приведення приміщення у
стан, в якому до нього орендареві
надавався доступ для здійснення
адаптації.

31.07.2014 р. відповідач направив позивачу
лист № 1646 від 31.07.2014 р., що
підтверджується описом вкладення та
фіскальним чеком № 5158 від 31.07.2014 р. У
вказаному листі відповідач, зокрема,
вказав, що відмовляється від Договору
оренди через порушення умов вказаного
договору позивачем, а два примірники
акту приймання-передачі, підписані зі
сторони відповідача будуть передані
позивачу після звільнення
орендованого приміщення від майна
позивача та перевірки стану
орендованого приміщення.

Вивезення позивачем свого майна з
орендованого приміщення відбулось
01.09.2014 р. та 03.09.2014 р., що підтверджується
заявками на ввіз/вивіз товару,
обладнання та матеріалів № 6711 від
01.09.2014 р. та № 6755 від 03.09.2014 р.

Проте доказів передання позивачем
відповідачу орендованого приміщення
за актом приймання-передачі сторони
суду не надали. Крім того, відповідач не
надав суду доказів направлення актів
приймання-передачі позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно з п. 5 ч. 2 цієї статті, способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути примусове виконання
обов'язку в натурі.

Так, позивачем обраний належний спосіб
захисту свого порушеного права,
оскільки виконання вимоги прийняти
майно з оренди і оформити її
відповідним документом (актом)
відповідає вимогам чинного
законодавства (аналогічна правова
позиція викладена у постанові
Верховного Суду України №1/5005/5719/2011 від
20.03.2012 р.).

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що вимога позивача про
зобов'язання відповідача підписати з
позивачем акт прийому-передачі
орендованого приміщення є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

У розділі 13 Узагальнень про практику
застосування судами законодавства про
стягнення судових витрат при розгляді
цивільних справ (роміщених на
офіційному сайті «Судова влада
україни»: http://kia.court.gov.ua/sud2690/uzah/60/)
вказано, що коли йдеться про позов
немайнового характеру, то
пропорційність визначається залежно
від кількості вимог. Наприклад, якщо
було заявлено три вимоги, а задоволено
лише одну, то позивачу повинно бути
присуджено третину судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 32-34, 36, 43, 80 ч. 1 п. 1-1, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати товариство з
обмеженою відповідальністю «Три О»
(01001, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1-А,
код 23167814) підписати акт
прийому-передачі орендованого
приміщення за Договором № 66-О від 06.06.2013
р. з фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (94016, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а саме:
частина площі ТРЦ, що становить 0,0498
приміщення № 2 (загальною площею 2797,1 м2)
групи приміщень № 3 відповідно до
експлікації третього поверху ТРЦ,
наведеної у технічному паспорті (Блок С
012 відповідно до концепції третього
поверху ТРЦ).

3. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Три О»
(01001, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1-А,
код 23167814) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення, на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (94016,
АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1 218 (одна
тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Провадження у справі в частині
зобов'язання відповідача надати доступ
позивачу до орендованого приміщення
припинити.

5. В іншій частині позову
відмовити.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова