КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Справа№ 910/15922/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Хурсевич В.А., представник
за довіреністю №131 від 02.09.2013р.

від відповідача: Середюк Б.Л.,
представник за довіреністю №09/05-109 від
04.03.2014р.;

від третьої особи: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р. (підписано - 09.07.2014р.)

у справі №910/15922/13 (суддя: Ярмак О.М)

за позовом Приватного підприємства
«Фаворит-ІІІ»

до Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кримоптторг»

про спонукання до виконання договору
банківського вкладу

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач звернувся з
вимогами до Публічного акціонерного
товариства «Енергобанк» (надалі- Банк)
про спонукання до виконання договору
банківського вкладу повернення йому
вкладу та процентів на нього.

У ході розгляду справи, 29.10.2013р.,
позивач змінив позовні вимоги і
просив відшкодувати збитки, завдані
Банком неналежним виконанням Договору
застави.

При подальшому розгляді спору у суді
першої інстанції Позивач вказував, що
внаслідок неправомірного списання
Банком грошових коштів з депозитного
рахунку позивача, і наступного
закриття Банком цього рахунку,
позивач втратив суму вкладу (грошові
кошти), строк повернення якого
встановлювався 01.07.2013р., та дохід у
вигляді процентів на нього. Крім
того, позивач просив стягнути
84855,15грн. - 3% річних за користування
чужими коштами з 01.07.13 р. по 01.05.14р. (10
місяців) на підставі ст. 625 ЦК України,
228430, 05 грн. збитки від інфляційних втрат
за період з 01.07.13 р. - 01.05.14 р. - 6,73% від
суми 3394205,69 грн., що складають
заборгованість відповідача за
договором грошового внеску на 01.07.13 р.
на підставі ст. 625 ЦК України.

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013р., залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014р.,
позовні вимоги ПП «Фаворит-ІІІ»
задоволено частково, стягнуто з ПАТ
«Енергобанк» на користь ПП «Фаворит -
ІІІ» 3033927,69грн. - залишку за депозитним
вкладом, 360 927,00 грн. - відсотків за
депозитним вкладом, 15 706, 57 грн. -
відсотків річних та 62270 грн. судового
збору. В решті заявлених позовних вимог
- відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.04.2014р. рішення
Господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 року у справі № 910/15922/13 скасовано,
матеріали справи № 910/15922/13 направлено
на новий розгляд до господарського
суду міста Києва.

За результатами автоматизованого
розподілу справ у Господарському суді
міста Києва, справу № 910/15922/13 передано
для розгляду судді Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.05.2014р. суддею Ярмак О.М.
справу № 910/15922/13 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у судовому засіданні.

При новому розгляді справи 30.05.14 через
відділ діловодства суду від позивача
надійшли доповнення і зміна позовних
вимог в порядку ст. 22 ГПК України, в яких
позивач зазначив, що в зв'язку з тим, що
з моменту подання позовної заяви
пройшло 10 місяців, і справа знову буде
розглядатись судом першої інстанції,
розмір збитків позивача, викликаних
порушенням відповідачем договору
застави, значно зріс, просив стягнути з
відповідача на користь позивача 3033278,68
грн. - основного боргу за договором
грошового вкладу , 360927 грн. - 12,5 % річних
за 11 місяців - процентна ставка за
договором грошового вкладу до 01.07.13 р.
(термін дії договору), 84855,15 - 3% річних за
користування чужими коштами з 01.07.13 р.
по 01.05.14р. (10 місяців) на підставі ст. 625
ЦК України, 228430, 05 грн. збитки від
інфляційних втрат за період з 01.07.13 р. -
01.05.14 р. - 6,73% від суми 3394205,69 грн., що
складають заборгованість відповідача
за договором грошового внеску на 01.07.13
р. на підставі ст. 625 ЦК України.

Банк позов не визнавав, а у наданих
поясненнях зазначав, що списання
коштів з депозитного рахунку було
здійснене ним на підставі і у
відповідності до п.3.4. договору
застави і, як вказував Банк, списання
ним коштів з депозитного рахунку
викликане наявністю виконавчого
провадження відносно вкладника і
арештом його коштів в інтересах
стягувачів, які не є
заставодержателями. Те, що постанова
державного виконавця містила описки
і була повернута Банком державному
виконавцю без виконання, на думку
відповідача, не заперечувала
відкритого виконавчого провадження, а
отже ризиків можливості настання
обставин, які можуть призвести до
зменшення предмету застави. Отже Банк
у відповідності до п.3.4. договору
застави самостійно перерахував
грошові кошти позивача з вкладного
(депозитного) рахунку № 801 у сумі 3
033 278, 69 грн. на свій рахунок № 37397911, а
грошові кошти у сумі 116 721, 31 грн. - на
поточний рахунок позивача із
зазначенням мети перерахування -
дострокове погашення депозитної угоди
№ 83358/А від 26.06.2012 року.

Третя особа письмових пояснень у
справі не надала.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р. позов задоволено
повністю. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
на користь Приватного підприємства
«Фаворит-ІІІ» 3033278 грн. 69 коп. залишку
за депозитним вкладом, 360 927грн.
відсотків за депозитним вкладом, 84 855
грн. 15 коп. річних, 228 430 грн. 05 коп.
інфляційних втрат, 73080 грн. 00 коп.
судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Публічне акціонерне товариство
«Енергобанк» звернулось з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, у якій просило
рішення місцевого господарського
суду скасувати як незаконне і
прийняте нове рішення , яким у
задоволенні вимог позивача повністю
відмовити . В обґрунтування підстав
для скасування судового акту
апелянт посилався на те, що висновки
суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи і дійсним правам сторін за
договором застави.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського судді Кропивній Л.В.

Розпорядженням В.о. Голови Київського
апеляційного господарського від
01.08.2014р. сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючого судді Кропивної
Л.В., суддів: Жук Г.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.08.2014р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
у справі №910/15922/13 прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя Кропивна Л.В., судді:
Жук Г.А., Пашкіна С.А. та призначено
розгляд справи на 24.09.2014р.

23.09.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
надійшло клопотання про відкладення
розгляду апеляційної скарги,
призначеної на 24.09.2014р., у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
представника останнього.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р. у
справі №910/15922/13 у зв'язку з
перебуванням судді Жук Г.А. та судді
Пашкіної С.А. у відпустці, здійснено
заміну у складі колегії суддів у даній
справі на наступний: головуючий суддя -
Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г.,
Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
у справі №910/15922/13 прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді:
Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р.
розгляд апеляційної скарги у справі
№910/15922/13 відкладено на 08.10.2014р. у зв'язку
з неявкою представників відповідача,
третьої особи та задоволенням
клопотанням про відкладення розгляду
апеляційної скарги.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014р. у
справі №910/15922/13 у зв'язку з
перебуванням судді Чорної Л.В. у
відпустці, здійснено заміну у складі
колегії суддів у даній справі на
наступний: головуючий суддя - Кропивна
Л.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р. у справі №910/15922/13
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуючий суддя:
Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А.,
Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014р.
розгляд апеляційної скарги у справі
№910/15922/13 відкладено на 14.10.2014р. у зв'язку
з неявкою представника третьої особи.

У судове засідання 14.10.2014р.
представники третьої особи повторно не
з'явились. Про час та місце судового
засідання третя особа була повідомлена
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (стаття 17 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»).

Згідно з абзацем 4 п. 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» судам
на безоплатній основі надається
безперешкодний доступ до відомостей
названого державного реєстру (частина
друга статті 7 і стаття 22 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців»).

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 01.08.2014р. про
порушення провадження у справі та
ухвали Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р., від
08.10.2014р. було направлено судом
апеляційної інстанції Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Кримоптторг» (третя особа) на юридичну
адресу: 95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул.
Трансформаторна, б. 6, яка зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та у
позовній заяві.

Крім того, відповідно до п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно довідки про причини повернення,
що міститься на конвертах, в яких
повертались процесуальні документи
суду, в тому числі і ухвала Київського
апеляційного господарського суду від
08.10.2014р. значиться відмітка - інші
причини, що не дали змоги виконати.

Таким чином, третя особа була належним
чином повідомлена судом про час та
місце розгляду справи, проте своїми
процесуальними правами на участь у
судовому засіданні не скористалася.

При цьому, в судовому засіданні 14.10.2014р.
представником позивача заявлено усне
клопотання про відкладення розгляду
апеляційної скарги у зв'язку з
необхідністю прибуття в судове
засідання довірителей представника
позивача. Представник відповідача
проти заявленого клопотання
заперечував.

За вимогами ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства. За ст.
239 ЦК України правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Представництво за довіреністю -
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Представництво за
довіреністю може ґрунтуватися на акті
органу юридичної особи. Довіреність
від імені юридичної особи видається її
органом або іншою особою,
уповноваженою на це її установчими
документами, та скріплюється печаткою
цієї юридичної особи. Довіреність є
строковим правочином, тобто таким, який
вчинюється на визначений строк.

Представник позивача Хурсевич В.А. був
присутнім в судових засіданнях,
призначених судом апеляційної
інстанції, давав пояснення, обізнаний
про рух розгляду справи. Розгляд справи
вже відкладався. З огляду на викладене
судом відмовлено у задоволенні даного
клопотання.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Крім того, статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки, учасники судового процесу
були належним чином повідомлені про
час та місце розгляду апеляційної
скарги, явка яких не визнавалася
обов'язковою судом апеляційної
інстанції, а участь в засіданні суду є
їхнім правом, а не обов'язком,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 14.10.2014р. за
відсутності представників третьої
особи.

У судовому засіданні 14.10.2014р.
представник відповідача просив суд
задовольнити апеляційну скаргу,
рішення Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р. скасувати та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні позову
Приватного підприємства «Фаворит- ІІІ»
відмовити повністю.

У судовому засіданні 14.10.2014р.
представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу (далі - ГПК)
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи,
25.06.2011 року між ПАТ "Енергобанк" в особі
завідуючого відділення № 1 ПАТ
"Енергобанк" в м. Алушта Перепелиці М.А.
та ПП "Фаворит III" укладений договір
банківського вкладу № 83358/А, за яким
позивач вносить шляхом перерахування з
власного поточного рахунку, а
відповідач приймає на вкладний
(депозитний) рахунок № 801 грошові
кошти в сумі 3 150 000, 00 грн. строком до
26.06.2012 року з нарахуванням на них
процентів у розмірі 12, 5 % річних ( п. 1.1 та
1.3. договору). ( а.с. 21-23, т. 1)

29.06.2011 року Банком за розпорядженням
позивача перераховані безготівкові
кошти у розмірі 3 150 000, 00 грн. з
поточного рахунку на вкладний рахунок,
що підтверджується банківською
випискою по вкладному (депозитному)
рахунку № 801.

У цей же день ПП "Фаворит ІІІ" передав
у заставу належні йому за договором
банківського вкладу майнові права у
забезпечення вимог Банку до третьої
особи - ЗАТ "Кримоптторг", що
випливають з кредитного договору №
1106-41 від 29.06.2011 року зі всіма змінами та
доповненнями до договору .

За змістом договору застави Банк
надав третій особі кредитні кошти у
розмірі 3 000 000, 00 грн. на строк з 29.06.2011
року по 28.06.2012 року, а третя особа
зобов'язувалася повернути надані
кошти в строк, передбачений основним
зобов'язанням, своєчасно сплачувати
комісії, відсотки за користування
кредитними коштами, штрафні санкції,
здійснювати інші платежі, передбачені
кредитним договором .

26.06.2012 року сторони уклали додаткову
угоду № 1 до договору, в якій домовились
про продовження строку дії договору
банківського вкладу до 01.07.2013 року.

13.05.2013 р. позивач звернувся до Банку з
вимогою виплатити вклад та проценти
на нього достроково, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача. ( а с 25-26,т.1)

26.07.2012 року Банк перерахував грошові
кошти позивача з вкладного
(депозитного) рахунку № 801 у сумі 3
033 278, 69 грн. на свій рахунок № 37397911, а
грошові кошти у сумі 116 721, 31 грн. - на
поточний рахунок позивача з посиланням
на дострокове погашення депозитної
угоди № 83358/А від 26.06.2012 року.( а. с 24,т.1).

Про вказані дії Банк повідомив
вкладника - майнового поручителя та
позичальника - третю особу.

Умотивовуючи списання коштів з
вкладного рахунку позивача, Банк у
суді другої інстанції пояснював, що
20.07.2012 року до нього надійшла постанова
про арешт коштів позивача від 16.07.2012
року, винесена державним виконавцем
відділу ДВС Каховського
міськрайонного управління юстиції.

Ці доводи Банку підтверджені наявною
у справі копією постанови (а. с 50, т.1).

Банк зазначав, що через вади в
оформленні постанови державного
виконавця вказаний документ був
повернутий без виконання, але у
зв'язку з існуванням ризиків зменшення
предмету застави Банк здійснив
договірне списання коштів з
депозитного рахунку в загальному
розмірі 3 033 278,00 грн. на погашення
заборгованості третьої особи за
кредитним договором.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи вимоги вкладника та
покладаючи на Банк відповідальність у
відшкодуванні збитків, завданих
втратою предмету застави - майнових
прав, серед іншого, встановив, що
постанова про арешт коштів, яка
надійшла до відповідача, була винесена
з порушенням чинного законодавства,
не була прийнята відповідачем до
виконання і повернута Банком
виконавчій службі. Інших документів
про списання коштів з
поточного/депозитного рахунку
заставодавця та/або обмеження
розпорядження вказаними коштами до
Банку не надходило. Таким чином,
обставин, які відповідно до п.3.4.
договору застави надавали Банку право
самостійно достроково задовольнити
свої вимоги шляхом списання коштів з
депозитного рахунку заставодавця не
виникло.

Застосувавши при вирішенні спору
приписи ст. 1073 ЦК України та ч. 3 ст.
587 ЦК України, місцевий господарський
суд прийшов до висновку, що Банк,
безпідставно списавши з вкладного
рахунку кошти, повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані цим
збитки.

Оскільки, вважав суд, Банк не надав
доказів про зарахування ним
безпідставно списаних коштів на
депозитний рахунок позивача і не
продовжив договір банківського вкладу
№ 83358/А, вкладник (позивач) втратив
грошові кошти (заставне майно) з вини
заставодержателя, є підставою, в
силу ст. 587 ЦК України, для виникнення
у Банку зобов'язання відшкодувати
заставодавцю збитки, завдані
неналежним виконанням Банком
зобов'язань за договором застави.

Утім, колегія суддів не може
погодитися із такими висновками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1058 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк),
що прийняла від другої сторони
(вкладника) або для неї грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї або дохід в іншій
формі на умовах та в порядку,
встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст . 1060 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу
на першу вимогу (вклад на вимогу) або
на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад). Договором
може бути передбачено внесення
грошової суми на інших умовах
повернення.

Згідно з частиною 4 ст. 1060 ЦК України
якщо вкладник не вимагає повернення
суми строкового вкладу зі спливом
строку, встановленого договором
банківського вкладу, або повернення
суми вкладу, внесеного на інших умовах
повернення, після настання визначених
договором обставин договір
вважається продовженим на умовах
вкладу на вимогу, якщо інше не
встановлено договором.

Правовідносини, пов'язані з
одностороннім припиненням
(розірванням) договору банківського
вкладу за ініціативою вкладника,
вичерпно врегульовані ст.. 1060 ЦК
України, і тому на ці правовідносини
не поширюються норми ст. 1073 ЦК України.
Такий висновок ґрунтується на ч.3 ст.
1058 ЦК України, за якою до відносин
банку та вкладника за рахунком, на який
внесений вклад, застосовуються
положення про договір банківського
рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо
інше не встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

За укладеною між сторонами 26.06.2012
року додатковою угодою №1 до договору
банківського вкладу строк повернення
вкладу встановлено до 01.07.2013 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
не встановив дійсних прав та
обов'язків сторін у спірних
правовідносинах і не застосував
матеріальне право, яке підлягало
застосуванню.

Судова колегія враховує, що
безготівкові засоби платежу являють
собою запис про грошове зобов'язання
банку перед клієнтом і є грошовою
вимогою клієнта до банку.
Еквівалентом, який отримує вкладник,
є право вимоги з повернення
грошового вкладу та процентів,
нарахованих на суму вкладу.

У правовідносинах банківського вкладу
банк є одностороннє зобов'язуючою
особою, тоді як вкладник - кредитором
банку стосовно безготівкових
грошових коштів, які не є речами, а є
правами вимоги (майновими правами)
власника рахунку до банку.

Майнові права є самостійним
предметом застави відповідно до ст. 4
Закону України «Про заставу».

Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачено законом або
договором застави (ст.20 Закону
України «Про заставу»)

Як вбачаться з умов договору застави
майнових прав, укладеного між Банком
та позивачем - вкладником,
заставодавець надає право
заставодержателю здійснювати
договірне списання з рахунку №801,
який відкрито заставодавцю відповідно
до договору банківського вкладу
(депозиту) № 83358/А від 25.06.2011 року, з
усіма змінами та доповненнями до нього,
у випадку виникнення простроченої
заборгованості боржника за основним
зобов'язанням в межах суми 3 150 000, 00 (три
мільйони сто п'ятдесят тисяч) грн., що
знаходиться на депозитному рахунку №
801 в ПАТ «Енергобанк».

Право на договірне списання з рахунку,
який відкрито за договором
банківського вкладу, передбачене п.
3.4. розділу 3 договору застави і
пов'язане з настанням певних,
узгоджених сторонами, обставин: у разі
надходження до заставодержателя
будь-яких документів про списання
коштів з поточного/депозитного рахунку
заставодавця та/або обмеження
розпорядження коштами на
поточному/депозитному рахунку
заставодавця, або в разі виникнення
будь-яких інших обставин, якщо це може
призвести до зменшення розміру
предмету застави, заставодержатель
самостійно достроково задовольняє
свої вимоги шляхом списання коштів з
поточного/депозитного рахунку
заставодавця, що відкритий в ПАТ
«Енергобанк», на підставі договору
банківського вкладу, згідно з п. 1.2.
цього договору, в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Списання заставодержателем у
позасудовому та у безакцептному
порядку на підставі договору застави
грошових коштів, які знаходяться на
вкладному рахунку, є передбаченим
договором із заставодавцем способом
звернення стягнення на предмет
застави, при якому заставодавець
залишає предмет застави за собою.

Позивач, з яким погодився суд першої
інстанції, вважав, що Банк
неправомірно списав кошти з вкладного
рахунку, за відсутності настання
тих обставин, які вказані у п. 3.4.
договору застави.

Між тим, судова колегія з таким
висновком погодитися не може.

Як встановлено колегією суддів,
16.07.2012р., у межах строку дії договору
банківського вкладу, до Банку
надійшла постанова державного
виконавця про арешт коштів боржника,
які знаходяться на його рахунках у
Банку.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження» стягнення за виконавчим
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності , у
т.ч. кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах. На кошти та інші цінності
боржника,що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберігання у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови
про накладення арешту.

Надання заставодержателю відомостей
про домагання третіх осіб на
заставлене майнове право складає
зміст зобов'язань заставодавця
згідно з ст. 50 Закону України «Про
заставу».

В разі порушення заставодавцем цих
обов'язків, заставодержатель
самостійно вживає всіх заходів,
необхідних для захисту заставленого
права проти порушень з боку третіх
осіб (ст. 51 Закону України «Про
заставу»).

Банк не вправі ставити під сумнів та
не зобов'язаний з'ясовувати
кредиторів заставодавця, вимоги яких
стали підставою для відкриття
відносно останнього виконавчого
провадження і розпочатої відносно
нього процедури звернення стягнення
на належне майно.

Саме по собі виникнення «будь-яких
обставин, якщо це може призвести до
зменшення розміру предмету застави»,
за умовами п. 3.4 договору застави, є
достатньою, узгодженою сторонами,
підставою для звернення стягнення
на предмет застави у позасудовому
безакцептному порядку Банком,
незалежно від настання строку
виконання основного, забезпеченого
заставою, зобов'язання, і від того,
наскільки вірогідним є ризик
зменшення розміру предмету застави.

Арешт грошових коштів, здійснених
державним виконавцем, є однією із
стадій примусового звернення
стягнення на майно боржника і
публічним обтяженням, вжитим
державним виконавцем в інтересах
певного кредитора з подальшим
вилучення майна та його реалізацією
для виконання зобов'язань боржника
перед кредитором.

Майно з-під арешту може бути
звільнене за постановою державного
виконавця лише у разі прийняття судом
рішення про таке звільнення, або
сплати боржником повної суми боргу
за виконавчим документом до
реалізації арештованого майна
боржника.

Отже, арешт грошових коштів за
постановою державного виконавця,
безумовно, впливає на заставлене
майнове право, і на швидкість його
відновлення.

Поряд з цим, на момент здійснення
Банком 26.07.2012р. безакцептного
списання грошових коштів з вкладного
рахунку вкладника на суму 3 033 278,69
грн., про що позивач та третя особа
були повідомлені Банком (а.с 46-49,т 1) ,
зобов'язання позичальника були
забезпечені заставою майнових прав
на отримання грошових коштів у розмірі
3 150 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі, зокрема, якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
перед заставодержателем.

Отже, у можливості звернення
стягнення на грошові кошти, які
знаходилися на рахунках позивача, у
т.ч. вкладному, на користь стягувача,
який не був заставодержателем,
державний виконавець обмежений не
був, а тому ризик зменшення
предмету застави існував. Вади в
оформленні постанови державного
виконавця про арешт коштів на
рахунках позивача від 16.07.2012р. не
заперечували можливості настання
обставин, передбачених сторонами у
Договорі застави. Тим більше, що у своїх
письмових запереченнях (а.с 141, т. 1 )
позивач вказував, що у липні та
вересні 2012 р. державна виконавча
служба зняла арешт з майна
позивача і повернула виконавчі
документи стягувачам.

Вирішуючи спір, місцевий господарський
суд також не врахував приписів ст.
ст. 512 614,623 ЦК та ст. 226 ГК України.

В силу виконання заставодавцем
обов'язку боржника, заставодавець
замінює кредитора у зобов'язанні (ст.
512 ЦК України), тому, виконавши
зобов'язання на суму 3 033 278,69 грн.,
позивач набув у такому ж обсязі
права вимоги до третьої особи -
позичальника.

Дії по списанню заставодержателем у
позасудовому та у безакцептному
порядку на підставі договору застави
грошових коштів, які знаходилися на
вкладному рахунку, шляхом залишення
їх за собою Банком, були санкціоновані
договором і не можуть бути визнані
неправомірними. Отже, відсутні
підстави для застосування до
відповідача такого заходу
відповідальності, як відшкодування
збитків. При цьому слід враховувати,
що за змістом ст. 614, ст. 623 ЦК та ст.
226 ГК України для відшкодування
збитків необхідна наявність усіх
елементів складу цивільного
(господарського) правопорушення:
порушення зобов'язання, збитки,
причинний зв'язок між порушенням
зобов'язання та збитками, вина.

За результатами перегляду справи у
апеляційному порядку не встановлено
підстав для притягнення Банку при
виконані ним умов договору застави до
цивільної (господарської)
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

За таких обставин справи рішення
місцевого господарського суду
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову у
задоволенні позову повністю, а
апеляційна скарга відповідача по
справі - задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача у справі за
розгляд справи у суді першої та
другої інстанцій.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р. у справі №910/15922/13
задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р. у справі №910/15922/13
скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову Приватного
підприємства «Фаворит-ІІІ» до
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» про спонукання до
виконання договору банківського
вкладу відмовити повністю.

4.Стягнути з Приватного підприємства
«Фаворит-ІІІ» (, 74840,
Херсонська обл., Каховський р-н, с.
Роздольне, вул. Комплекс будівель, 6) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ,
вул. Воздвиженська 56, ) 36
540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок)
гривень 00 коп. за подання апеляційної
скарги.

5.Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити господарському
суду міста Києва.

6.Матеріали справи №910/15922/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова