м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 922/1803/14 20.10.14Суддя Отрош І.М.,
розглянувши матеріали справи
за позовомПриватного підприємства
"Спутник"доПриватного акціонерного
товариства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок"
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області Міністерства
інфраструктури Українипровизнання
права власності та зобов'язання
передати нерухоме майноза
участіПрокурора Червонозаводського
району міста ХарковаПредставники
від прокуратури: не з'явились;
від позивача: Маловічко В.Ю. -
представник за довіреністю б/н від
від відповідача 1: не з'явились.
від відповідача 2: не з'явились.
від відповідача 3: Лозовський О.М. -
представник за довіреністю № 2530/15/14-14
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
07.05.2014 на розгляд Господарського суду
Харківської області надійшла позовна
заява Приватного підприємства
"Спутник" з вимогами до Приватного
акціонерного товариства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок"
та Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області про визнання права
власності на нежитлові приміщення
загальною площею 958,7 кв.м. будівлі
моделю літ. "А-1", розташовані за адресою:
м. Харків, вул. Достоєвського, 16-А, та
зобов'язання передати нежитлові
приміщення загальною площею 958,7 кв.м.
будівлі моделю літ. "А-1", розташовані за
адресою: м. Харків, вул. Достоєвського,
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказав на те, що на підставі Договору
оренди від 31.03.1989 (з правом викупу) він
набув право власності на нежитлові
приміщення на 1 поверсі окремо
розташованої будівлі, загальною площею
958,7 кв.м., за адресою: м. Харків, вул.
Достоєвського, буд. 16-А. Зважаючи на те,
що його право власності не визнається
відповідачами, він, на підставі статті
392 Цивільного кодексу України,
звернувся до суду для захисту своїх
прав та законних інтересів.
Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 12.05.2014 порушено
провадження у справі № 922/1803/14 та справу
призначено до розгляду на 26.05.2014.
21.05.2014 до відділу діловодства
Господарського суду Харківської
області від Приватного акціонерного
товариства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок"
надійшли документи на виконання вимог
ухвали суду та відзив на позовну заяву
26.05.2014 до відділу діловодства
Господарського суду Харківської
області від Приватного підприємства
"Спутник" надійшли додаткові документи,
які суд долучив до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 26.05.2014 залучено
до участі у справі в якості
співвідповідача - Міністерство
інфраструктури України, а також
матеріали справи № 922/1803/14 направлено
за підсудністю до Господарського суду
02.06.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області надійшов відзив на
позовну заяву, в якому відповідач 2
заперечив проти позову, посилаючись на
те, що відповідно до листа Фонду
державного майна України від 28.10.2011 №
приміщень на 1 поверсі окремо
розташованої будівлі, загальною площею
958,7 кв.м., за адресою: м. Харків, вул.
Достоєвського, буд. 16-А виступає
відповідач 3, Міністерство
інфраструктури України, а не
відповідач 2, а також просив суд
застосувати строки позовної давності.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 справу № 922/1803/14
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 08.07.2014
03.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог суду та доповнення до
04.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
прокуратури Червонозаводського району
міста Харкова надійшло повідомлення
про вступ у справу та заява про
застосування строку позовної давності.
07.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача 1, Приватного акціонерного
товариства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок",
надійшли додаткові документи та відзив
У відзиві на позовну заяву Приватне
акціонерне товариство "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок"
зазначило, що: - відповідно до проекту
землеустрою відповідачу 1 відведена
земельна ділянка для експлуатації та
обслуговування нежитлових будівель за
адресою: м. Харків, вул. Достоєвського,
16; серед цих нежитлових будівель
відповідач 1 має нежитлову будівлю у
літ. А - склад ЛМК на 1 поверсі, який не
увійшов до статутного фонду Приватного
акціонерного товариства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок",
але обліковується на його балансі та
має інвентарний номер 100, загальною
площею 960,39 м. кв.; - позивачем не надано
доказів сплати орендної плати у
повному обсязі, що не може свідчити про
те, що позивач набув право власності на
спірне нерухоме майно; - у зв'язку з тим,
що спірне нерухоме майно є об'єктом
державної власності, то право щодо його
розпорядження, зокрема, передавання в
оренду, належить Регіональному
відділенню Фонду державного майна
України по Харківській області. Так,
відповідач 1 зазначив, що 10.12.2001 між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Харківській області та позивачем
укладено Договір оренди нежитлового
приміщення № 512-Н, відповідно до умов
якого відповідач 2 передав, а позивач
прийняв у строкове платне користування
нежитлові приміщення на 1 поверсі
окремо розташованої будівлі, загальною
площею 958,7 кв.м., за адресою: м. Харків,
позивач не пред'явив жодних претензій
щодо визнання права власності на
спірне нерухоме майно.
Крім того, відповідач 1 у відзиві на
позовну заяву заявив про застосування
строків позовної давності.
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
08.07.2014 справу № 922/1803/14 передано на
розгляд судді Головіній К.І.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.07.2014 (суддя Головіна К.І.)
справу № 922/1803/14 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
10.07.2014 справу № 922/1803/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.07.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
прийнято до провадження.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 розгляд справи
відкладено на 04.08.2014, у зв'язку із
неявкою у судове засідання
представників відповідача 1 та
прокуратури, задоволення клопотання
представника відповідача 2 про
відкладення розгляду справи.
21.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача 1 надійшло клопотання про
розгляд справи без участі
25.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
Прокуратури Червонозаводського району
міста Харкова надійшли документи по
справі.
04.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача 1 надійшло клопотання про
розгляд справи за відсутності
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 розгляд справи
відкладено на 08.09.2014, у зв'язку із
задоволенням клопотання представника
позивача про витребування доказів,
неявкою у судове засідання
представників відповідача 1 та
07.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача 2 надійшли пояснення по
справі з додатками.
29.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
прокуратури надійшли пояснення по
справі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.09.2014, відповідно до статті 69
Господарського кодексу України,
продовжено строк вирішення спору на
п'ятнадцять днів та, відповідно до
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи відкладено на 22.09.2014.
Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
22.09.2014 справу № 922/1803/14 передано на
розгляд судді Головіній К.І.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.09.2014 (суддя Головіна К.І.)
справу № 910/1803/14 прийнято до
провадження та справу призначено до
розгляду на 03.10.2014.
Розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва від
29.09.2014 справу № 910/1803/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
№ 922/1803/14 прийнято до провадження.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.10.2014, відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено на
У судовому засіданні 20.10.2014 представник
позивача надав усні пояснення по суті
спору; позовні вимоги підтримав в
Представник відповідача 3 надав усні
пояснення по суті спору; проти позову
Представник прокуратури, відповідача 1,
відповідача 2 у судове засідання не
з'явились, клопотань про відкладення
розгляду справи не подавали, про час та
місце проведення судового засідання
були повідомлені належним чином, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення
У судовому засіданні 20.10.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
Заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача 3, дослідивши
надані суду докази, суд
31.03.1989 між заводом "Трансзв'язок" (завод),
правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок"
(п. 1.2 Статуту Приватного акціонерного
товариства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок"),
та кооперативом з виробництва товарів
народного споживання і послуг
населення "Спутник" (кооператив),
правонаступником якого є Приватне
підприємство "Спутник" (відповідно до п.
1.3 Статуту Приватного підприємства
"Спутник"), укладено Договір оренди
кооперативом "Спутник" виробничих і
інших площ, обладнання, надання послуг
з опалення, води, електроенергії,
каналізації на заводі "Трансзв'язок"
(Договір), відповідно до умов якого
завод надає з 01.04.1989 кооперативу
"Спутник" виробничі та інші приміщення,
а також обладнання відповідно до
Додатку № 3 даного Договору.
Згідно з Додатковою угодою від 31.03.1989 до
Договору, завод "Трансзв'язок" передає,
а кооператив "Спутник" приймає в
користування наступне майно:
термопластавтомат ДЗІ34-500п 1986 року,
орендною платою 10,7%; термопластавтомат
платою 10,7%; шафи ШСД 12 шт. вартістю 1753
руб. 85 коп. з орендною платою 6,4%;
координатно-росточний станок вартістю
3400 руб. з орендною платою 10,7% на рік; цех
із легких металевих конструкцій,
процентом орендної плати 6,8% на рік, які
передаються в орендне користування з
правом викупу кооперативом "Спутник".
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди від
31.03.1989, викуп приміщення і обладнання
здійснюється шляхом внесення
кооперативом "Спутник" всієї вартості
орендної плати заводу "Трансзв'язок"
від вартості сданого в оренду
приміщення і обладнання. Кооператив
"Спутник" має право здійснити викуп
приміщення та обладнання до закінчення
виплати всієї суми орендної плати, при
цьому кооператив відшкодуває заводу
"Трансзв'язок" орендний платіж з
вартості майна, що залишилась. При
цьому до складу орендної плати
амортизаційні відрахування
включаються в повному обсязі.
Згідно з п. 3 Додаткової угоди від 31.03.1989,
завод "Трансзв'язок" не має права
реалізувати вказане майно без згоди
кооператива "Спутник" іншому споживачу.
Вказане майно передається кооперативу
"Спутник" в оренду з правом викупу на
весь строк повної амортизації майна і з
правом дострокового викупу.
Відповідно до розрахунку орендної
плати за приміщення, яке орендується,
кооперативом "Спутник" на заводі
"Трансзв'язок" (Додаток №1 до Договору),
виробнича площа приміщення - 972 кв.м.,
процент амортизаційних відрахувань -
6,8%, вартість виробничого приміщення -
на місяць становить 69,5 коп.; сума
орендної плати за місяць - 675,54 руб., за
рік - 8106 руб. 48 коп., амортизаційні
відрахування - 4110 руб. 06 коп.
Як зазначив позивач у позовній заяві,
він належним чином та в повному обсязі
виконав умови Договору щодо сплати
орендних платежів, викупив орендоване
майно та користувався ним, на
підтвердження чого 26.05.2014 надав
розрахунок амортизаційних відрахувань
і балансової вартості цеху ЛМК за 1989-1999
роки, у зв'язку з чим, на думку позивача,
не було необхідності складати акт
приймання-передачі об'єкта оренди з
правом викупу між Приватним
підприємством "Спутник" та Приватним
акціонерним товариства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок".
Як встановлено судом, при перетворенні
державного підприємства "Харківський
електротехнічний завод "Трансзв'язок" у
Відкрите акціонерне товариство
"Харківський електротехнічний завод
"Трансзв'язок" у 2001 році об'єкт оренди з
правом викупу до статутного фонду
відповідача 1 не увійшов, що
підтверджується Планом розміщення
акцій відкритого акціонерного
товариства, яке створено шляхом
корпоратизації, належним чином
засвідчена копія якого знаходиться в
матеріалах справи.
Позивач у позові вказав на те, що він
здійснив викуп орендованого майна за
Договором оренди від 31.03.1989, проте
відповідач 1 не повідомив Фонд
державного майна про викуп Приватним
підприємством "Спутник" спірного
майна, а позивач не звертався до БТІ з
вимогою про реєстрацію права власності
Зважаючи на те, що викуплене майно не
увійшло до статутного фонду
відповідача 1, то воно знаходиться в
управлінні державної власності, яке
здійснює Фонд державного майна
03.04.2014 позивач звернувся до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області з вимогою оформити
документи по передачі нежитлових
приміщень, загальною площею 958,7 кв.м.,
будівлі моделю літ. А-1 за адресою: м.
Харків, вул. Достоєвського, 16-А
Приватному підприємству "Спутник".
Листом вих. № 06-2140 від 30.04.2014 відповідач
2 повідомив позивача про
безпідставність оформлення права
власності на вказані приміщення у
зв'язку з тим, що вони є державною
власністю та не підлягають
Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 1
Господарського процесуального кодексу
України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.
Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
В силу норм пункту 1 частини 2 статті 16
Цивільного кодексу України та частини 2
статті 20 Господарського кодексу
України, способом захисту прав та
інтересів може бути, в тому числі,
Відповідно до статті 13 Конституції
України, держава забезпечує захист
прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.
За приписами частин 1-4 статті 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Здійснення права власності полягає в
володінні, користуванні, розпорядженні
своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст.
319 Цивільного кодексу України).
Отже, повнота панування власника над
річчю означає можливість здійснення з
цією річчю будь-яких дій не заборонених
Відповідно до статті 321 Цивільного
кодексу України, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
Таким чином, позитивний аспект права
власності означає можливість
реалізації прав на річ (майно) без
участі всіх інших осіб, а негативний -
усунення всіх інших осіб від речі і
захист її від всіх цих осіб.
Статтею 328 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 386
Цивільного кодексу України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
Статтею 392 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
Вказаний спосіб захисту права
власності пов'язаний з тим, що право
власності має спиратись на певний
титул, щоб бути доведеним перед іншими
особами. Саме, суд в разі виникнення
спору здійснює це доведення.
Отже, рішення суду про визнання права
власності, яке прийнято за
результатами розгляду позову, поданого
в порядку ст. 392 Цивільного кодексу
України, є правозахисним актом і
спрямоване на захист наявного у
позивача права власності.
У зв'язку із цим, момент виникнення
права не залежить від набрання
рішенням суду законної сили, оскільки
підставою для прийняття рішення є
наявність у позивача до звернення до
суду тих матеріально-правових фактів, з
якими закон пов'язує виникнення права
власності.

Тобто, підставою для звернення до суду
з позовом про визнання права власності,
згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу
України, є оспорення або не визнання
існуючого права, а не намір набути
вказане право за рішенням суду.

Отже, позов про визнання права
власності може пред'являтись у
випадках, коли належне певній особі
право або набуття цією особою права не
визнається, оспорюється іншою особою
або у разі втрати документа, який
засвідчує її майнове право.

Аналогічну позицію наведено у
Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» № 5 від 07.02.2014.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач вказав на те, що він набув право
власності на нежитлові приміщення на 1
поверсі окремо розташованої будівлі,
загальною площею 958,7 кв.м., за адресою: м.
Харків, вул. Достоєвського, буд. 16-А, у
зв'язку із повною сплатою орендних
платежів за Договором оренди (з правом
викупу) від 31.03.1989.

Відповідно до частини 1 статті 10 Основ
законодавства Союзу РСР і союзних
республік про оренду від 23.11.1989 (які
були чинними на момент спірних
правовідносин), орендар може повністю
або частково викупити орендоване
майно. Умови, порядок і строки викупу
визначаються договором оренди. Спори в
цих питаннях розв'язуються державним
арбітражем або судом. Законодавством
Союзу РСР і союзних республік може бути
передбачено випадки обмеження або
заборони викупу орендованого майна.

Згідно з частино 2 вказаної статті
Основ законодавства Союзу РСР і
союзних республік про оренду від 23.11.1989,
викуп здійснюється шляхом внесення
орендарем орендодавцеві всієї
належної йому орендної плати з
вартості зданого на повний
амортизаційний строк майна, а також
шляхом відшкодування йому орендних
платежів із залишкової вартості майна,
оренду якого згідно з договором
припинено до завершення
амортизаційного строку. Джерелами
викупу можуть бути будь-які кошти, які є
у орендного підприємства відповідно до
законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач (орендар) повинен був внести
відповідачу 1 (орендодавцю) всю належну
йому орендну плату і лише після цього
набути право власності на спірне
нежитлове приміщення.

Факт внесення орендних платежів за
Договором оренди від 31.03.1989 має
підтверджуватися первинною
документацією, зокрема платіжними
дорученнями, банківськими виписками,
чи актом приймання-передачі послуг з
оренди за Договором оренди від 31.03.1989.

Однак, позивачем не надано суду жодних
доказів того, що він в повному обсязі
здійснив оплату орендних платежів за
Договором оренди від 31.03.1989, зокрема,
позивач не надав суду оригіналів
платіжних доручень, банківських
виписок, податкових накладних, актів
приймання-передачі послуг з оренди за
Договором оренди від 31.03.1989.

При цьому, позивач зазначив, що
вищевказані документи були вилучені у
нього прокуратурою 21.04.2011 при обшуку.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.06.2014 позивач звернувся до прокурора
Червонозаводського району міста
Харкова із заявою про повернення
оригіналів платіжних доручень,
банківських виписок, податкових
накладних, актів звірки взаємних
розрахунків, актів виконаних робіт за
Договором оренди від 31.03.1989, які були
вилучені прокуратурою в рамках
розслідування кримінальної справи №
23110040, на підставі постанови
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 20.04.2011 у справі №
4-397/11.

Однак, з протоколу обшуку від 21.04.2011,
складеного слідчим прокуратури
Червонозаводського району міста
Харкова юристом 3 класу Удовиченком
В.В., неможливо встановити, що ті
документи, які позивач просив
повернути, дійсно знаходились у
позивача на момент обшуку та були
вилучені, оскільки перелік вилучених
документів, зазначений у протоколі
обшуку від 21.04.2011, складений в
узагальненому вигляді, без деталізації
вилучених документів, у зв'язку з чим
суд не може прийти до висновку, що
будь-які первинні документи, які б
підтверджували факт повної оплати
позивачем орендних платежів за
Договором оренди від 31.03.1989, існували та
були вилучені прокуратурою.

В свою чергу, не доведення позивачем
наявності у нього суб'єктивного
матеріального права, на захист якого
подано позов, а саме права власності на
спірне майно, виключає можливість
задоволення позовних вимог, які
заявлено на підставі статті 392
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Зважаючи на вищевстановлені факти, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено тих обставин, на які він
посилається у позові як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на те, що відповідачем 1,
відповідачем 2 та прокуратурою були
подані заяви про застосування строків
позовної давності, то, розглянувши їх,
суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що частиною третьою статті
267 ЦК України передбачена можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення судом.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на вищевикладене, а також
враховуючи, що суд прийшов до висновку,
що Приватним підприємством "Спутник" не
доведено належними та допустимими
доказами факту порушення свого права
чи законного інтересу з боку
Приватного акціонерного товариства
"Харківський електротехнічний завод
"Трансзв'язок", Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Харківській області та
Міністерства інфраструктури України,
то у суду немає підстав для задоволення
заяв про застосування позовної
давності.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 27.10.2014

Суддя
І.М.
Отрош