м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8906/14 22.10.14
За позовомЗакритого акціонерного
товариства «Сонат»до1. Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві 2. Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
3. Головного управління юстиції у місті
Києві 4. Державної казначейської служби
Українипровідшкодування шкоди у
розмірі 7 002 207,14 грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Сороколєтова Н.М., Шматуха
В.Овід відповідача 1:Кантемір В.І.від
відповідача 2:Пузир С.М.від відповідача
3:Кантемір В.І. від відповідача 4:не
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Закрите акціонерне товариство «Сонат»
(надалі - «Товариство») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві та
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» про
відшкодування шкоди у розмірі 7 002 207,14
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок неправомірних дій та
бездіяльності відповідачів стало
неможливим виконання рішення
господарського суду міста Києва від
07.03.2007 р. у справі №12/732 про стягнення з
Приватного підприємства «Русь-95»
заборгованості, у зв'язку з чим позивач
вказує на заподіяння йому збитків у
розмірі 7 002 207,14 грн.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 11.06.2014 р., залучено до участі у справі
Державну казначейську службу України в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів.
11.06.2014 р. від представника відповідача 2
надійшло клопотання про зупинення
провадження у справі до перегляду
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва у справі №826/7085/13-а в
касаційному порядку, в задоволенні
якого судом відмовлено з огляду на
недоведеність заявником неможливості
розгляду даної справи до зазначених
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 р. розгляд справи
відкладено на 21.07.2014 р. у зв'язку із
неявкою третьої особи та неподанням
витребуваних доказів.
21.07.2014 р. представником відповідача 2 до
канцелярії суду подано заяву про
застосування строків позовної
давності, а також відзив на позовну
заяву, в якому відповідач 2 проти
задоволення позовних вимог
заперечував повністю з огляду на
відсутність складу правопорушення, за
наявності якого приписи чинного
законодавства пов'язують можливість
відшкодування шкоди.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 р. розгляд справи
відкладено на 11.08.2014 р. у зв'язку із
залучення до участі у справі в якості
відповідача 3 - Головного управління
юстиції у місті Києві.
11.08.2014 р. від представника ГУЮ у м. Києва
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач 3 проти задоволення
позовних вимог заперечував з огляду на
те, що в період виконання наказу
господарського суду міста Києва №12/732
від 24.05.2007 р. державним виконавцем
проводилися всі необхідні виконавчі
дії з метою виконання рішення
господарського суду міста Києва від
07.03.2007 р. у справі №12/732, а також заявив
про застосування наслідків пропущення
строків позовної давності.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.08.2014 р. розгляд справи
відкладено на 20.08.2014 р. у зв'язку із
неявкою третьої особи та неподанням
витребуваних доказів.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
20.08.2014 р. справу передано для розгляду
судді Літвіновій М.Є., у зв'язку з
перебуванням судді Босого В.П. у
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 р. справу прийнято до
свого провадження суддею Літвіновою
М.Є. та призначено розгляд справи на
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 08.09.2014 р. справу
передано для розгляду судді Босому В.П.,
у зв'язку з його поверненням з
Ухвалами господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. справу прийнято до
провадження суддею Босим В.П., розгляд
справи відкладено на 15.10.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 р. залучено Державну
казначейську службу України в якості
відповідача 4, розгляд справи
відкладено на 22.10.2014 р.

Представники позивача в судове
засідання з'явилися, надали пояснення
по суті спору, позовні вимоги
підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача та
відповідача 3 в судове засідання
з'явився, вимоги ухвали суду виконав,
надав клопотання про призначення у
справі судової експертизи, в
задоволенні якого судом відмовлено з
огляду на недоведеність відповідачами
необхідності призначення у справі
такої експертизи, а також неможливості
судом самостійно дослідити викладені у
такому клопотанні питання.

В судове засідання представник
відповідача 2 з'явився, на виконання
вимог ухвал суду надав пояснення по
суті спору, проти задоволення позовних
вимог заперечував з огляду на
викладені у відзиві на позовну заяву
обставини.

Представник відповідача 4 не з'явився,
вимоги ухвал суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№31356613.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач 4 повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України та здійснювалася фіксація
судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 19.04.2007 р.,
стягнуто з Приватного підприємства
«Русь-95» на користь Товариства 6 991 236,00
грн. доходів від використання майна, 25
500,00 грн. державного мита та 118,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

24.05.2007 р. на виконання вказаного рішення
господарським судом міста Києва було
видано відповідний наказ.

05.06.2007 р. головним державним виконавцем
Підрозділу примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
м. Києві було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
ВП№3894794 з виконання наказу
господарського суду міста Києва від
24.05.2007 р. у справі №12/732.

11.06.2007 р. в межах виконавчого
провадження ВП №3894794 державним
виконавцем було винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на все нерухоме майно
Приватного підприємства «Русь-95» за
метою забезпечення виконання наказу
господарського суду міста Києва від
24.05.2007 р. у справі №12/732.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.04.2013 р. у справі №12/732
визнано бездіяльність посадових осіб
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві неправомірно та зобов'язано
вжити негайних заходів для виконання
рішення та наказу господарського суду
міста Києва у справі №12/732.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.08.2013 р. у справі №826/7085/13-а, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2014 р., визнано протиправними дії
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» щодо
перереєстрації на іншу особу
нерухомого майна 18.05.2007 р., що належало
Приватному підприємству «Русь-95», яким
порушено законні права та інтереси
стягувача Товариства під час виконання
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732.

Спір у справі виник у зв'язку із
спричиненням позивачу шкоди у розмірі 7
002 207,14 грн., завданої протиправними
діями відповідачів 1 та 2 внаслідок
неналежного виконання ними рішення
господарського суду міста Києва від
07.03.2007 р. у справі № 12/732.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним з способів
захисту цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю
правовою природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальні положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної шкоди втілено
у статті 1166 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам юридичної особи, а
також шкода, завдана її майну,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу
України шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Таким чином, для застосування такої
міри відповідальності, як стягнення
шкоди, згідно приписів ст. 56
Конституції України та ст. 1173
Цивільного кодексу України потрібна
наявність таких елементів складу
цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та шкодою.

За відсутності хоча б одного з цих
(трьох) елементів цивільна
відповідальність не настає.

Спеціальна правова конструкція ст. 1173
Цивільного кодексу України на відміну
від загальних елементів складу
цивільного правопорушення, необхідних
для наявності підстав для стягнення
шкоди, виключає такий елемент як
наявність вини.

Зокрема, позивач зазначає, що через
непроведення протягом тривалого часу
відповідачем 1 (в особі державного
виконавця) будь-яких виконавчих дій,
обов'язкове здійснення яких
передбачено Законом України «Про
виконавче провадження», до
теперішнього часу вказаний наказ від
24.05.2007 р. у справі №12/732 не виконаний.

Як вбачається із матеріалів справи,
05.06.2007 р. головним державним виконавцем
Підрозділу примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
м. Києві було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
ВП№3894794 з виконання наказу
господарського суду міста Києва від
24.05.2007 р. у справі №12/732.

З метою належного виконання наказу
господарського суду міста Києва від
24.05.2007 р. у справі №12/732, державним
виконавцем було винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 11.06.2007
р. та постанову про арешт коштів
боржника від 10.07.2007 р.

25.12.2007 р. державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві було складено акт про
відсутність майна, що належало
Приватному підприємству «Русь-95», та на
яке можливо було б звернути стягнення
під час виконання наказу
господарського суду міста Києва від
24.05.2007 р. у справі №12/732.

У зв'язку з викладеним, 27.12.2007 р. в межах
виконавчого провадження ВП №3894794
державним виконавцем було винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Досліджуючи матеріали справи судом
було встановлено, що 11.09.2012 р.
Товариство звернулося до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві разом із заявою від 10.09.2012 р. про
примусове виконання дублікату наказу
господарського суду міста Києва від
24.05.2007 р. у справі №12/732.

Постановою державного виконавця від
17.09.2012 р. було повторно відкрито
виконавче провадження ВП№34258468 з
виконання наказу господарського суду
міста Києва від 24.05.2007 р. у справі №12/732,
а постановами від 17.09.2012 р. та від 04.10.2012
р. було накладено арешт на все майно та
грошові кошти Приватного підприємства
«Русь-95».

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.04.2013 р. у справі №12/732
визнано бездіяльність посадових осіб
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві неправомірно та зобов'язано
вжити негайних заходів для виконання
рішення та наказу господарського суду
міста Києва у справі №12/732.

Позивач вказує, що станом на момент
звернення до суду із даним позовом,
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732 про
стягнення на користь Товариства
грошових коштів у розмірі 7 002 207,14 грн.
не виконане, у зв'язку з чим йому
завдано шкоду на зазначену суму.

Разом з тим суд відзначає, що
відповідно до пункту 9 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
01.04.1994 р. № 02-5/215 у вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок невиконання рішення суду,
господарським судам слід враховувати,
що для висновку про наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
невиконанням судового рішення, яке
набрало законної сили, та заподіяною
шкодою недостатньо встановити тільки
факт невиконання судового рішення та
неотримання кредитором присудженого
судом. Під час розгляду справи суду
необхідно встановити, чи могло бути
таке судове рішення фактично виконане
в момент пред'явлення його до
виконання, зокрема, чи мав боржник
майно, достатнє для виконання судового
рішення в порядку та у спосіб,
зазначений в ньому, чи не було це майно
обтяжене іншими зобов'язаннями, які
перешкоджали б виконанню рішення, чи
були заявлені в цей час вимоги інших
стягувачів на майно боржника тощо.

Як вбачається з листа Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» №38994 (И-2012) від 22.10.2012
р. станом на 19.10.2012 р. за Приватним
підприємством «Русь-95» було
зареєстровано право власності на
визначені об'єкти нерухомого майна.

Тобто, на момент направлення запитів до
уповноважених органів з метою
виявлення нерухомого майна, що
належить боржнику на праві власності,
було встановлено факт наявності у
Приватного підприємства «Русь-95»
нерухомого майна, на яке можливо було б
звернути стягнення з метою належного
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732.

При цьому, на вказане нерухоме майно
було накладено арешт згідно постанови
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 17.09.2012 р.

В той же час, станом на момент розгляду
справи по суті господарським судом
міста Києва було встановлено, що
виконавче провадження ВП№34258468 з
виконання наказу господарського суду
міста Києва від 24.05.2007 р. у справі №12/732
не закінчене, що підтверджується
інформацією з Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень.

Таким чином, як на момент звернення до
суду із даним позовом, так і на момент
розгляду справи по суті, у боржника
наявне нерухоме майно, на яке може бути
звернуто стягнення з метою належного
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732,
а виконавче провадження ВП№34258468 з
виконання вказаного рішення є
незакінченим.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання та на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Тобто, зазначена стаття передбачає, що
порушення права чи законного інтересу
або спір щодо них повинні існувати на
момент звернення до суду.

Суд відзначає, що позивачем не доведено
факту виникнення шкоди (неможливості
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732)
станом на момент звернення до суду із
даним позовом, і як наслідок
відсутності у діях відповідача 1 складу
правопорушення.

За таких обставин, твердження позивача
про завдання йому шкоди у розмірі 7 002
207,14 грн. внаслідок невиконання
Відділом примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві рішення господарського суду
міста Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732
є передчасним.

Відтак особа, що звернулась у суд з
даним позовом, не втратила права на
отримання належної їй суми за вказаним
наказом, а стягнення такої суми ще й у
даній господарській справі може
призвести до незаконного отримання
коштів у подвійному розмірі.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Вищого господарського суду
міста Києва від 11.05.2011 р. у справі №14/234.

Більш того, згідно з пунктом 21
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26.12.2003 № 14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів та посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» до юридичної особи не
переходять зобов'язання боржника за
виконавчим документом. Присуджені з
неї на користь стягувача кошти мають
компенсаційний характер.

Встановлені обставини виключають
можливість задоволення позовних вимог
про стягнення з Державного бюджету
України через Головне управління
Державного казначейства в місті Києві
грошових коштів у розмірі 7 002 207,14 грн.

Крім того, в якості обґрунтування
неправомірних дій відповідача 2
позивач вказує на те, що ним
неправомірно було здійснено
перереєстрацію нерухомого майна, що
належало Приватному підприємству
«Русь-95», на іншу особу, що унеможливило
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.08.2013 р. у справі №826/7085/13-а, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2014 р., визнано протиправними дії
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» щодо
перереєстрації на іншу особу
нерухомого майна 18.05.2007 р., що належало
Приватному підприємству «Русь-95», яким
порушено законні права та інтереси
стягувача Товариства під час виконання
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732.

В той же час суд відзначає, що за
змістом ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 4-5, 115 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення, ухвали, постанови, що набрали
законної сили, є обов'язковими на
всій території України.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом.

Як вбачається із матеріалів справи,
18.05.2007 р. КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» на підставі рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 27.04.2007 р. у справі
№2-801 за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Святослав» було
проведено держану реєстрації права
власності на нерухоме майно, яке
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Героїв Сталінграду, 39-в.

Таким чином, станом на момент
здійснення відповідачем 2 дій щодо
реєстрації права власності на вказане
нерухоме майно за ТОВ «Святослав»,
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 27.04.2007 р. у
справі №2-801 було чинним та у
встановленому законом порядку не
скасованим.

Більш того, вказані реєстраційні дії КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
були проведені 18.05.2007 р., тобто до
моменту видачі господарським судом
міста Києва наказу від 24.05.2007 р. у справі
№12/732 та відкриття виконавчого
провадження ВП№3894794 з виконання
вказаного наказу господарського суду
міста Києва.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку про недоведеність позивачем
причинно-наслідкового зв'язку між
діями КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» щодо перереєстрації
права власності на спірне нерухоме
майна та неможливістю виконання
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2007 р. у справі № 12/732.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог з викладених у позові
Закритого акціонерного товариства
«Сонат» правових підстав необхідно
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Закритого
акціонерного товариства «Сонат»
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.10.2014 р.

Суддя
В.П. Босий