ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.Справа № 922/3743/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с.
Подвірки до Відкритого акціонерного
товариства "Трест
"Південзахіденергобуд", с. Подвірки
про стягнення коштів за участю :

Представник позивача - Курінний Б.М.
довіреність №33-05/15 від 06.02.2014 року;

Представник відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Харківська ТЕЦ - 5"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
"Трест "Південзахіденергобуд" про
стягнення безпідставно одержаного
майна у сумі 218614,50 грн., а також просить
суд покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в розмірі 4372,30
грн. В обгрунтування позовних вимог
позивач вказує на те, що рішенням
Арбітражного суду Харківської області
від 15.06.1992 року №3561/22, позивача
зобовязано передати відповідачу
будівлі, які розташовано на території
позивача, без вирішення долі земельної
ділянки, яка залишилась в постійному
користуванні позивача. Таким чином
відбулося безделіктне набуття права
користування земельною ділянкою
відповідачем без правовстановлюючих
документів. Відсутність у позивача
правовстановлюючих документів стала
підставою несплати ним земельного
податку, в той час як формальне
перебування земельної ділянки, що
використовується відповідачем, в
постійному користуванні позивача
згідно акту постійного користування,
наклало на позивача обовязок зі сплати
земельного податку. Сума коштів
сплачена позивачем за 2011, 2012 та 2013 роки,
за земельну ділянку, на якій
розташовані будівлі та виконаний
проект землеустрою складає 218614,50 грн..

Ухвалою суду від 08.09.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі № 922/3743/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 07 жовтня 2014 року.

Через канцелярію суду відповідач 03.10.2014
року надав до суду відзив на позовну
заяву (вх.№34526) з документами для їх
долучення до матеріалів справи.

Також, 07.10.2014 року позивач надав до суду
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи (вх.№34981).

Надані сторонами документи були
досліджені та долучені судом до
матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.10.2014 року було
оголошено перерву до 14 жовтня 2014 року
на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримував позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з"явився, через
канцелярію суду 10.10.2014 року надав заяву
(вх.№35455) про відкладення розгляду
справи у зв"язку з його відрядженням.

Розглянувши клопотання відповідача та
дослідивши надані докази, суд відхиляє
його у зв'язку з наступним.

Згідно із абз. 2 п. 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції"№18 від 26.12.2011 р.
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами. Неможливість
такої заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32 - 34
Господарського процесуального кодексу
України), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
відповідачем не наведено доказів
неможливості забезпечити участь у
судовому засіданні іншого
представника.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представника
позивача судом встановлено наступне.

Відповідач володів кількома будівлями,
що розташовані в межах земельної
ділянки ВАТ "Трест
"Південзахіденергобуд", яка належить
позивачу на праві постійного
користування, згідно акту І-ХР №005628 від
16 грудня 2001 року, виданого Пісочинською
селищною радою.

Адреси та характеристики цих будинків:
Харківська обл., Харківський район, сел.
Пісочин, в"їзд Кононенко 1 - нежитлова
будівля адміністративного корпусу
загальною площею 190,8 м.кв, свідоцтво на
право власності від 20.03.2007р. серії CAB
№413262; Харківська обл., Харківський
район, сел. Пісочин, в"їзд Кононенкоі-А -
нежитлова будівля склад ЗДВ загальною
площею 383.1 м.кв., свідоцтво на право
власності від 20.03.2007р. серії CAB № 413260,
Харківська обл., Харківський район, сел.
Пісочин, в"їзд Кононенко 1-Б- нежитлова
будівля майстерня загальною площею 30.9
м. кв., свідоцтво на право власності від
20.03.2007р. серії CAB № 413261.

Рішенням Арбітражного суду
Харківської області від 15.06.1992р № 3561/22,
позивача зобовязано передати
відповідачу будівлі, які розташовано
на території позивача, без вирішення
долі земельної ділянки, яка залишилась
в постійному користуванні позивача.

Відповідно до протоколу засідання
районної комісії щодо врегулювання
земельних відносин на території
Харківського району від 16.01.2007 року
було надано згоду ВАТ
«Трест»Південзахіденергобуд» на
виділення земельної ділянки,площа якої
буде визначена після обґрунтування меж
для обслуговування нежитлових
будівель та споруд.

Рішенням Пісочинської селищної ради
Харківської області від 19.05.2010 року
«Про затвердження містобудівного
обґрунтування розташування меж та
розмірів земельної ділянки для
обслуговування нежитлових будівель та
споруд ВАТ "Трест"
Південзахіденергобуд" було
затверджено містобудівні
обґрунтування меж та розмірів
земельної ділянки для обслуговування
нежитлових будівель та споруд,які
розташовані в сел.Пісочин ,в'їзд
Кононенко 1,1а,16 Харківського району
Харківської області.

За приписами ст. 377 Цивільного кодексу
України, до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України
передбачено, що в разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

У відповідності до приписів ст. 123 ЗК
України, ст. 16 Закону України «Про
оренду» особа, яка бажає отримати
земельну ділянку в оренду із земель
державної або комунальної власності,
подає до відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування за місцем розташування
земельної ділянки заяву (клопотання).

Рішенням Пісочинської селищної ради
Харківської області від 28.03.2013 року про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду ВАТ "Трест"
Південзахіденергобуд" для
обслуговування нежитлових приміщень
за адресою сел. Пісочин ,в'їзд Кононенко
1,1а,16, було зобов"язано відповідача
надати до селищної ради відмову від
постійного користування земельною
ділянкою орієнтовною площею 1,313 га ВАТ
"Трест" Південзахіденергобуд" (арк.с. 14).

У Постанові Пленуму вищого
господарського суду України від 17.05.2011 N
6 «Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин» сказано, що за
відсутності рішення органу виконавчої
влади або місцевого самоврядування про
надання земельної ділянки у власність
або в користування юридична особа або
фізична особа не має права
використовувати земельну ділянку
державної або комунальної форми
власності.

Таким чином, безоплатно
використовувати земельну ділянку
відповідач зміг за рахунок, того що
вказана земельна ділянка входить до
землекористування позивача та оплати
земельного податку позивачем.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
визначено, що підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або внаслідок
завдання шкоди (позадоговірна шкода).

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати внаслідок
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання.

Положеннями статті 1166 Цивільного
кодексу України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Отже, підставою для стягнення збитків є
наявність в діях заподіювача шкоди
складу цивільно-правової
відповідальності: протиправність
поведінки заподіювача шкоди, наявність
шкоди, прямий причинний зв'язок між
протиправною поведінкою заподіювача
шкоди та шкодою, наявність вини.

Відповідно до ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

У відповідності до статі 22 Цивільного
кодексу України, особа, якій завдано
збитків в результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитки відшкодовуються
у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Реальні збитки полягають в витратах
які зробив позивач - орендної плати, яку
він сплачував за земельну ділянку, що
знаходиться знаходиться в
користуванні відповідача без
правовстановлюючих документів.

В даному разі, обставини справи
свідчать про наявність протиправної
поведінки відповідача у вигляді
використання спірної земельної
ділянки без правовстановлювальних
документів в порушення вимог статей 125,
126 Земельного кодексу України.

Суд зауважує, що на відповідача
покладається обов'язок доведення суду
доказів відсутності вини у заподіяних
позивачеві збитків.

Відповідно до норм Податкового кодексу
України, плата за землю (земельний
податок та орендна плата на земельні
ділянки державної та комунальної
власності) належить до
загальнодержавних податків і зборів.

Розміри та порядок плати за землю
визначає Податковий кодекс України,
згідно з яким плата за землю
справляється у двох формах - земельний
податок та орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності.

При цьому суд зазначає, що законною
підставою для сплати орендної плати у
відповідності до ст. 21 Закону України
"Про оренду землі", яка кореспондується
з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу
України, є наявність такої умови, як
укладений і зареєстрований у
встановленому законом порядку договір
оренди.

Контроль за правильністю обчислення і
справляння плати за землю здійснюється
органами державної податкової служби.

Нормами 287.6 ст. 287 Податкового кодексу
України встановлено, що власник
сплачує плату за землю, на яких
розташовані такі будівлі, споруди (їх
частини), на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Таким чином, як вбачається з аналізу
положень п. 287.6 ст. 287 Податкового
кодексу України, за відсутністю у
користувача земельної ділянки
документів, визначених у ст. 126
Земельного кодексу України, які
засвідчують право на земельну ділянку
у встановленому законом порядку, такий
користувач здійснює фактичне
користування з зобов'язанням сплатити
за період користування у поточному
році плату на землю.

Згідно з п. 14.1.147 Податкового кодексу
України, плата за землю включає в себе
дві категорії платежів:

1. Земельний податок. Його сплачують
власники земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійні землекористувачі (п. 14.1.72 ПКУ);

2. Орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності. ЇЇ
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою (п.
14.1.136 ПКУ).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач - не є власником спірної
земельної ділянки, або постійним
землекористувачем, а отже, повинен
сплачувати, в порядку п. 14.1.147
Податкового кодексу України, орендну
плату за користування спірною
земельною ділянкою.

Відповідно до розрахунку розміру
збитків за використання ВАТ "Трест"
Південзахіденергобуд" земельної
ділянки за адресою сел. Пісочин, в"їзд
Кононенко, 1, 1а, 1 без оформлення
договорів оренди землі., загальною
площею 1,313 га. загальна сума збитків
складає 218614,50 грн.

Враховуючи викладене та те, що
відповідач не надав суду належних
доказів позивача, суд приходить до
висновку про наявність у справі
достатніх правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи викладене, у суду наявні
правові підстави для завдоволення
позову в повному обсязі

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір у даній справі покладається на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями ст.ст. 11, 16, 1212, 1213 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 174, 225
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Трест
"Південзахіденергобуд" (62371, Харківська
область, Дергачівський район, сел.
Подвірки, вул. Набережна, 1, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Харківська
ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область,
Дергачівський район, сел. Подвірки, ) - збитки у сумі 218614,50 грн. та
судові витрати у сумі 4372,30грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк