КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. Справа№ 910/24672/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
27.08.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Атомкомплект» на рішення
господарського суду міста Києва від
27.02.2014 року (повне рішення складено та
підписано 28.03.2014 року)

у справі №910/24672/13 (суддя Ковтун С.А.)

за первісним позовом державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Атомкомплект»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг»

про стягнення 24 480,00 грн.

та за зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інжинірингова компанія
«Атомінжиніринг»

до державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу
«Атомкомплект»

про стягнення 78 669,36 грн. та визнання
недійсним п. 4.4 договору поставки
№ від 30.08.2012 року,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.02.2014 року у справі №910/24672/13 у
задоволенні первісного позову
відмовлено повністю. Зустрічний позов
задоволено частково. Стягнуто з
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Атомкомплект» на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» 3 024,00 грн.
інфляційних втрат, 15 185,09 грн. 3% річних
та 442,90 грн. судового збору. В іншій
частині зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу
«Атомкомплект» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
27.02.2014 року у справі №910/24672/13 скасувати
повністю та прийняти нове рішення, яким
задовольнити первісний позов ДП «НАЕК
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Атомкомплект» повністю.

В своїх доводах відповідач посилався
на те, що рішення суду першої інстанції
прийняте із неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, а висновки суду є
такими, що не відповідають обставинам
справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.06.2014 року у
справі №910/24672/13 апеляційну скаргу
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Атомкомплект» було
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи у судовому засіданні.

Представник позивача за первісним
позовом брав участь в судових
засіданнях та надав свої пояснення й
заперечив проти доводів, які викладені
в апеляційній скарзі, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 27.02.2014 року у
справі №910/24672/13 без змін.

Представник відповідача за первісним
позовом брав участь у судових
засіданнях, в яких надав свої пояснення
та проти доводів апеляційної скарги
заперечував, вважає їх безпідставними
та таким, що не підлягають задоволенню,
а рішення суду просить залишити без
змін.

Згідно з статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представника позивача, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.08.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг»
(постачальником) та відокремленим
підрозділом «Атоменергокомплект»
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» (покупцем) укладено
договір поставки № (далі -
договір), згідно з пунктом 1.1 якого
постачальник зобов'язується поставити
обмежувачі перенапруги виробництва
компанії SIEMENS AG, Німеччина, для ВП
«Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом»
(далі - продукція), а покупець
зобов'язується в порядку і на умовах,
визначених у договорі, прийняти і
оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і
загальна кількість продукції, її
номенклатура і ціни зазначені в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору.

Ціна договору відповідно до п. 3.1
договору становить 1 440 000,00 грн.

За умовами п. 4.2.1 договору покупець
зобов'язався перерахувати аванс в
розмірі 30% суми договору, що становить
432 000,00 грн. Оплата авансу здійснюється
протягом 15 банківських днів з дати
укладання договору. Оплата авансу
здійснюється за умови надання
постачальником гарантійного документу
згідно з п. 4.3 договору.

Остаточна оплата у розмірі 70% вартості
поставленої партії продукції повинна
була бути здійснена покупцем протягом
30 робочих днів після підписання акта
приймання-передачі поставленої партії
продукції (п. 4.2.2 договору).

Згідно з п. 4.3 договору в забезпечення
виконання зобов'язань за договором в
частині повернення авансового платежу,
передбаченого п. 4.2.1, постачальник,
протягом 10 днів від дати підписання
договору сторонами надає покупцю
банківську гарантію або гарантію
страхової компанії, яка пройшла відбір
у у ДП НАЕК «Енергоатом», повернення
авансового платежу на суму авансового
платежу - 432 000,00 грн., у т.ч. ПДВ.
Гарантійний документ має містити
безвідкличне грошове зобов'язання
банку або страхової компанії перед
покупцем протягом 5 (п'яти) робочих днів
сплатити кошти за постачальника в разі
невиконання останнім своїх зобов'язань
повернути авансовий платіж у повному
обсязі у випадку порушення ним умов
договору щодо поставки продукції у
визначений строк та належної якості.
Термін дії гарантійного документу -
термін поставки продукції згідно
специфікації плюс 45 днів. У випадку
переносу терміну постачання продукції
постачальник зобов'язаний протягом 5
робочих днів з моменту внесення змін в
договір змінити термін дії
гарантійного документу з урахуванням
обговорених сторонами термінів
поставки. Гарантійний документ буде
повернено постачальнику протягом 10
днів після повного виконання
постачальником зобов'язань з поставки.

В свою чергу, поставка продукції,
виходячи з п. 5.1 договору та
специфікації №1 до договору, повинна
була бути здійснена протягом 150 днів з
дати укладення договору.

10.09.2012 року товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» було
надіслано відокремленому підрозділу
«Атоменергокомплект» державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
страховий сертифікат №3-005695-1 від 04.09.2012
року.

Згідно з доводами позивача за
первісним позовом відповідач порушив
строки поставки продукції на суму 1 440
000,00 грн. за договором № від 30.08.2012
року. Зокрема, як зазначає позивач, за
умовами договору строк поставки
становив 150 днів з дати укладення
договору, тобто до 27.01.2013 року,
натомість поставку було здійснено
тільки 13.02.2013 року.

У грудні 2013 року державне підприємство
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія (далі - ДП НАЕК) «Енергоатом» в
особі відокремленого підрозділу
«Автокомплект» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» про
стягнення 24 480,00 грн. пені.

Період нарахування пені, відповідно до
позовної заяви - з 28.01.2013 року по 13.02.2013
року.

У січні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» до початку
розгляду справи по суті звернулось до
господарського суду міста Києва з
зустрічним позовом до державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Автокомплект» про стягнення 78 669,36 грн.
та визнання недійсним п. 4.4 договору
поставки № від 30.08.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог про
стягнення 78 669,36 грн., а саме 60 460,27 грн.
пені, 3 024,00 грн. інфляційних, 15 185,09 грн. 3%
річних, ТОВ «Інжинірингова компанія
«Атомінжиніринг» посилалось на
порушення відповідачем строків оплати
продукції. Строк прострочення
визначено з 03.04.2013 року по 04.09.2013 року.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання
недійсним п. 4.4 договору, яким
передбачено звільнення покупця від
відповідальності у зв'язку з цільовим
фінансуванням, ТОВ «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» посилалось
на невідповідність його ст. 625 ЦК
України та ст. 230 ГК України.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевим господарським судом
встановлено факт відсутності
прострочення товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг»
зобов'язання за договором щодо
несвоєчасної поставки товару, у зв'язку
з чим суд дійшов висновку, що первісні
позовні вимоги державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Атомкомплект» про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» пені,
визначеної п. 7.2 договору, за порушення
строку поставки, є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
висновку, що товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» виконано
свій обов'язок, передбачений п. 4.3
договору, оскільки, на думку суду,
наявний в матеріалах справи страховий
сертифікат №3-005695-1 від 04.09.2012 року
містить умови, які є типовими і
обов'язковими для гарантії та
відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому зустрічні
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
частково. Також суд першої інстанції
визнав такими, що не підлягають
задоволенню вимоги за зустрічним
позовом про визнання недійсним про п. 4.4
договору за необґрунтованістю та
недоведеністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, позивач за первісним позовом
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції прийняте із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що оплата авансу умовами
договору була поставлена в залежність
від надання банківської гарантії або
гарантії страхової компанії,
натомість, товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» було надано
страховий сертифікат №3-005695-1 від 04.09.2012
року, який, на думку скаржника, не є
тотожним гарантії, що свідчить про
ненастання строку оплати авансу.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає не
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачає, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За своєю правовою природою договір,
укладений між сторонами, є договором
поставки. Відповідно до ст. 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

У відповідності до ч. 1 ст. 693 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі - продажу, а якщо
такий строк не встановлений договором,
в строк, визначений відповідно до ст. 530
цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку
щодо попередньої оплати товару
застосовуються положення ст. 538 цього
Кодексу.

В свою чергу, нормами ст. 538 ЦК України
визначено, що виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

Як зазначалось вище, 10.09.2012 року
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» було
надіслано відокремленому підрозділу
«Атоменергокомплект» державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
страховий сертифікат № 3-005695-1 від 04.09.2012
року.

Відповідно до ст. 560 ЦК України за
гарантією банк, інша фінансова
установа, страхова організація (гарант)
гарантує перед кредитором
(бенефіціаром) виконання боржником
(принципалом) свого обов'язку.

Отже, учасниками відносин, пов'язаних з
гарантією є гарант, кредитор
(бенефіціар) та боржник (принципал).

Виходячи з аналізу статей 560-569 ЦК
України, обов'язковими умовами
гарантії є: строк дії гарантії (ст. 561 ЦК
України); гранична сума гарантії (ст. 566
ЦК України); визначення особи
кредитора, на користь якого видана
гарантія; визначення основного
зобов'язання боржника, що
забезпечується гарантією; зазначення
переліку документів, які мають бути
надані кредиторам гаранту.

У гарантії також можуть бути
передбачені умови щодо набуття
чинності гарантією (ч. 2 ст. 561 ЦК
України), можливості її відкликання
гарантом (ч. 3 ст. 561 ЦК України), строк
розгляду вимог кредитора (ч. 2 ст. 564 ЦК
України), обмеження відповідальності
гаранта (ст. 566 ЦК України).

Наявний страховий сертифікат №3-005695-1
від 04.09.2012 року відповідає наведеним
вимогам, що, в свою чергу, дає суду
підстави дійти висновку про виконання
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» свого
обов'язку, передбаченого п. 4.3 договору.

Сам по собі факт посилання у страховому
сертифікаті №3-005695-1 від 04.09.2012 року на
Закон України «Про страхування», а
також його назва як «страховий
сертифікат», а не «гарантія», без
з'ясування правової суті даного
документу і правової природи
правовідносин, що за ним виникають, не є
достатнім критерієм для заперечення
його як правочину гарантії.

Зокрема, відповідно до страхового
сертифікату №3-005695-1 від 04.09.2012 року,
предметом страхування є майнові
інтереси товариства з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг», які
пов'язані з відшкодуванням ним
державному підприємству «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» суми авансових платежів,
що будуть виплачені йому останнім в
рамках виконання договору про
закупівлю № від 30.08.2012 року.
Приватне акціонерне товариства
«Європейський страховий альянс»
приймає на себе зобов'язання здійснити
виплату суму авансового платежу (432 000,00
грн.) державному підприємству
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» у разі
невиконання товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» своїх
зобов'язань повернути авансовий платіж
у повному обсязі у випадку порушення
умов договору щодо поставки продукції
у визначений строк та належної якості.

Таким чином, за своїм змістом страховий
сертифікат №3-005695-1 від 04.09.2012 року
носить забезпечувальний характер, який
знаходить свій вияв у тому, що в разі
порушення боржником зобов'язання
приватне акціонерне товариства
«Європейський страховий альянс»
зобов'язується сплатити кредиторові
грошову суму відповідно до умов
страхового сертифікату №3-005695-1 від
04.09.2012 року, що є характерним та
притаманним гарантії (ст. 563 ЦК України).

Страховий сертифікат №3-005695-1 від 04.09.2012
року містить умови, які є типовими і
обов'язковими для гарантії: строк дії
(п. 3 сертифікату); сума виплати (п. 5
сертифікату); визначена особа
кредитора, на користь якого виданий
сертифікат (п. 2 сертифікату); визначено
основне зобов'язання боржника, що
забезпечується сертифікатом (п. 1
сертифікату); зазначено перелік
документів, які мають бути надані
кредиторам гаранту (п. 8 сертифікату);
передбачені умови щодо набуття
чинності сертифікатом (п. 3
сертифікату); визначено можливості
відкликання сертифікату (п. 8
сертифікату); визначено строк розгляду
вимог кредитора (п. 8 сертифікату);
обмежено відповідальності сумою
виплати.

Крім того, у самому сертифікаті сума
виплати зазначена як сума гарантії (п.
8).

Отже, учасниками відносин за страховим
сертифікатом №3-005695-1 від 04.09.2012 року є
приватне акціонерне товариства
«Європейський страховий альянс», як
гарант, кредитор - державне
підприємство «Національна атомна
енергогенеруюча компанія
«Енергоатом», як бенефіціар, та боржник
- товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг», як
принципал.

З огляду на викладене, доводи
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» щодо невиконання
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» вимог п. 4.3
договору є необґрунтованими.

Як зазначено вище, покупець
зобов'язався перерахувати аванс в
розмірі 30% суми договору, що становить
432 000,00 грн. протягом 15 банківських днів
з дати укладання договору, тобто до
14.09.2012 року. Натомість, дані
зобов'язання державним підприємством
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» були виконані
тільки 05.04.2013 року. У зв'язку з цим,
оскільки зобов'язання з поставки є
зустрічним стосовно зобов'язання з
попередньої оплати (авансу), виходячи з
правил ч. 3 ст. 538 ЦК України товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інжинірингова компанія
«Атомінжиніринг» мало право зупинити
виконання свого обов'язку з поставки.

Матеріали справи свідчать, що поставку
обмежувачів перенапруги виробництва
компанії SIEMENS AG позивачем здійснено
13.02.2013 року згідно з видатковою
накладною №РН-0000001 та 19.02.2013 року
продукція була передана та прийнята
уповноваженими особами відповідача за
зустрічним позовом, про що був
складений акт приймання-передачі ТМЦ
№041-28/1-13 (а.с. 21-22).

Виходячи з умов договору (п. 5.4) датою
поставки вважається дата видаткової
накладної на продукцію.

Отже, товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» поставка
була здійснена 13.02.2013 року, тобто до
сплати державним підприємством
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» авансу.

За таких обставин відсутні підстави
вважати товариство з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг», таким, що
порушило зобов'язання за договором
щодо несвоєчасної поставки товару.

В свою чергу, відсутність прострочення
свідчить про необґрунтованість вимог
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» пені,
визначеної п. 7.2 договору, за порушення
строку поставки.

Наведені обставини є підставою для
відмови у первісному позові державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія
«Енергоатом».

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Нормами статті 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного
кодексу України та 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, що передбачено ст. 525
Цивільного кодексу України. Згідно з ч.
1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Незважаючи на виконання товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інжинірингова компанія
«Атомінжиніринг» належним чином та у
повному обсязі своїх зобов'язань за
договором щодо поставки продукції,
державне підприємство «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» свої зобов'язання щодо її
оплати не виконало. Під час розгляду
даної справи у суді (23.01.2014 року)
останнім було сплачено частину боргу у
розмірі 973 520,00 грн. Доказів погашення
боргу у розмірі 34 480,00 грн. суду не
подано.

Отже, матеріали справи свідчать, що
відповідачем не виконано свої
зобов'язання за договором в частині
повної і своєчасної оплати за
поставлений позивачем товар, що
передбачено умовами договору.

Докази зворотного в матеріалах справи
не містяться та відповідачем ні суду
першої інстанції, ні суду апеляційної
інстанції надані не були.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків, сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
на вимогу кредитора у випадку
прострочення грошового зобов'язання
повинен сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, перевіривши
обґрунтованість поданого товариством
з обмеженою відповідальністю
«Інжинірингова компанія
«Атомінжиніринг» розрахунку, дійшов
правильного висновку про стягнення з
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» за період прострочення з
03.04.2013 року по 04.09.2013 року 3 024,00 грн.
інфляційної складової боргу та 15 185,09
грн. трьох процентів річних.

На переконання судової колегії,
позовні вимоги про стягнення 60 460,27 грн.
пені за прострочення оплати продукції
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Атомінжиніринг» пред'явлено
не обґрунтовано, оскільки сторонами
недодержано письмової форми вказаного
правочину. Недодержання даної форми
свідчить про нікчемність правочину
щодо забезпечення виконання
зобов'язання (ст. 547 ЦК України).

Разом з цим, вимоги за зустрічним
позовом про визнання недійсним п. 4.4
договору також не підлягають
задоволенню, враховуючи наступне.

За умовами п. 4.4 договору, оплата
продукції здійснюється покупцем за
наявності фінансування відповідно до
затвердженого фінансового плану. У
випадку невиконання покупцем умов
оплати за договором внаслідок
відсутності цільового фінансування
покупець звільняється від
відповідальності щодо сплати будь-яких
господарських санкцій (пеня, штраф
тощо), пов'язаних з недотриманням
термінів оплати продукції.

Нормами ст. 625 ЦК України та ст. 230 ГК
України встановлена відповідальність
за порушення зобов'язань.

Попри це, виходячи з принципу свободи
договору, законодавець надав право
сторонам в договорі відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Заборона
здійснення цього встановлена тільки у
випадках, коли про це прямо вказано у
актах цивільного законодавства
(частина 3 статті 6 Цивільного кодексу
України).

Стаття 625 ЦК України та ст. 230 ГК України
не містять прямих заборон сторонам у
договорі визначати умови застосування
відповідальності.

З огляду на вищевикладене, зустрічний
позов є обґрунтованим та підлягає
задоволенню в частині стягнення 3 024,00
грн. інфляційних, 15 185,09 грн. трьох
процентів річних, в іншій частині
зустрічний позов задоволенню не
підлягає за необґрунтованістю та
недоведеністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які нова посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

За таких обставин та з урахуванням
вищенаведених законодавчих приписів,
колегія суддів вважає, що
господарським судом першої інстанції
дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому рішення суду
відповідає чинному законодавству
України та обставинам справи і підстав
для його скасування у суду апеляційної
інстанції не має.

Зважаючи на те, що доводи позивача за
первісним позовом законних та
обґрунтованих висновків суду першої
інстанції не спростовують, рішення
господарського суду міста Києва від
27.02.2014 року слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Атомкомплект» на рішення
господарського суду міста Києва від
27.02.2014 року - без задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Атомкомплект» на рішення
господарського суду міста Києва від
27.02.2014 року у справі №910/24672/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 27.02.2014 року у справі №910/24672/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24672/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук