ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Справа № 910/11083/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого суддіКруглікової К.С.
(доповідач) ,суддів:Васищака І.М.,
Мамонтової О.М.розглянувши касаційну
скаргу Спільного
українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністюна
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 рокуу
справі№ 910/11083/14 господарського суду
міста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Строй
Центр"доСпільного
українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою
відповідальністюпростягнення 808 557, 52
грн.за участю представників сторін:

позивача: Циба В.К.,

відповідача: Гапич Ю.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Строй Центр"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Спільного українсько-французького
підприємства з іноземними
інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю про стягнення 808557,52
грн. заборгованості за договорами
поставки нафтопродуктів № 15 від 10.01.2013
року та № 54 від 28.01.2014 року, з яких: 585151, 95
грн. основного боргу, 37158, 36 грн. пені, 7775,
88 грн. 3% річних, 32183, 34 грн. інфляційних
втрат та 146287, 99 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 року у справі
№ 910/11083/14, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 року,
позов задоволено повністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість у розмірі 585151, 95 грн.,
пеню у розмірі 37158, 36 грн., 3% річних у
розмірі 7775, 88 грн., інфляційні втрати у
розмірі 32183, 34 грн., штраф у розмірі 146 287
грн. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 16171, 15 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
Спільне українсько-французьке
підприємство з іноземними
інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Київського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014 року та рішення господарського
суду міста Києва від 14.07.2014 року
скасувати в частині стягнення штрафу в
розмірі 25%, що складає 89227, 81 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким відмовити позивачу у стягненні
штрафу в розмірі 89227, 81 грн.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 10.01.2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Строй
Центр" (постачальник) та Спільним
українсько-французьким підприємством
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю (покупець)
укладено договір поставки
нафтопродуктів № 15.

Відповідно до п. 1.1 постачальник
зобов'язується у відповідності із
замовленням передавати партіями у
власність покупцю нафтопродукти
(товар), а покупець зобов'язується
приймати нафтопродукти та своєчасно
здійснювати їх оплату на умовах даного
договору та додаткових угод до нього.

Оплата здійснюється на підставі
виставленого постачальником рахунку,
якщо інше не передбачено в додаткових
угодах до цього договору. У випадку
неотримання від постачальника рахунку,
оплата проводиться протягом 2 (двох)
банківських днів по реквізитах
вказаних у договорі (пункт 3.2. договорів
поставки нафтопродуктів № 15 та № 54).

Додатковою угодою № 10 від 13.09.2013 року до
договору поставки нафтопродуктів № 15
від 10.01.2013 року сторони погодили, що
постачальник зобов'язується передати у
власність, а покупець оплатити та
прийняти нафтопродукти, а саме, паливо
дизельне ДТ-Л-К4, сорт С, у кількості 38585,0
літрів на загальну суму 356911, 25 грн. (з
ПДВ). Також сторони погодили строк
оплати нафтопродуктів до 27.09.2013 року.

Додатковою угодою № 11 від 01.11.2013 року до
договору поставки нафтопродуктів № 15
від 10.01.2013 року сторони погодили, що
постачальник зобов'язується передати у
власність, а покупець оплатити та
прийняти нафтопродукти, а саме, паливо
дизельне ДТ-Л-К5, сорт С, у кількості 39180,0
літрів на загальну суму 362415, 00 грн. (з
ПДВ). Також сторони погодили строк
оплати нафтопродуктів до 14.11.2013 року.

Додатковою угодою № 12 від 24.12.2013 року до
договору поставки нафтопродуктів № 15
від 10.01.2013 року сторони погодили, що
постачальник зобов'язується передати у
власність, а покупець оплатити та
прийняти нафтопродукти, а саме, паливо
дизельне ДТ-З-К4, сорт F, у кількості 37320,0
літрів на загальну суму 342970, 80 грн. (з
ПДВ). Також сторони погодили строк
оплати нафтопродуктів до 10.01.2014 року.

28.01.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Строй Центр"
(постачальник) та Спільним
українсько-французьким підприємством
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю (покупець)
укладено договір поставки
нафтопродуктів № 54, відповідно до умов
якого постачальник зобов'язується у
відповідності із замовленням
передавати партіями у власність
покупцю нафтопродукти (товар), а
покупець зобов'язується приймати
нафтопродукти та своєчасно
здійснювати їх оплату на умовах даного
договору та додаткових угод до нього.

Додатковою угодою № 1 від 28.01.2014 року до
договору поставки нафтопродуктів
№ 54 від 28.01.2014 року сторони погодили, що
постачальник зобов'язується передати у
власність, а покупець оплатити та
прийняти нафтопродукти, а саме, паливо
дизельне ДТ-З-К4, сорт F, у кількості 38585,0
літрів на загальну суму 354596, 15 грн. (з
ПДВ). Також сторони погодили умови
оплати: відстрочка платежу 14
календарних днів.

Пунктом 10.3. договору № 54 від 28.01.2014 року
даний договір вважається укладеним з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
і діє до 31.12.2014 року, а в частині
виконання зобов'язань - до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.
Закінчення строку дії договору не
звільняє винну сторону від
відповідальності за його невиконання.

Відповідно до пункту 3.1. договорів
поставки нафтопродуктів № 15 та № 54
покупець зобов'язується оплатити товар
згідно умов визначених в додаткових
угодах до даного договору. В разі
проведення поставки товару без
підписання додаткової угоди (за
усним/письмовим замовленням), на дану
партію товару покупець зобов'язаний
провести розрахунок 100 % передоплати.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято нафтопродукти
на загальну суму 356911, 25 грн. (з ПДВ), що
підтверджується підписаною та
скріпленою печатками обох сторін
видатковою накладною № Ц2063 від 16.09.2013
року та товарно-транспортною накладною
на відпуск нафтопродуктів (нафти) №
000001267 від 16.09.2013 року, а також
виставленим позивачем рахунком на
оплату № Ц420 від 13.09.2013 року.

Судами також встановлено, що на
підставі письмового звернення
відповідача (лист № 1345 від 31.10.2013
року) позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято нафтопродукти
на загальну суму 362415, 00 грн. (з ПДВ), що
підтверджується підписаною та
скріпленою печатками обох сторін
видатковою накладною № Ц2751 від 01.11.2013
року та товарно-транспортною накладною
на відпуск нафтопродуктів (нафти) №
000001722 від 01.11.2013 року, а також
виставленим позивачем рахунком на
оплату № Ц1063 від 01.11.2013 року; на
підставі письмового звернення
відповідача (лист № 1541 від 24.12.2013 року)
позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято нафтопродукти
на загальну суму 342970, 80 грн. (з ПДВ), що
підтверджується підписаною та
скріпленою печатками обох сторін
видатковою накладною № Ц3360 від 25.12.2013
року та товарно-транспортною накладною
на відпуск нафтопродуктів (нафти) №
000002119 від 25.12.2013 року, а також
виставленим позивачем рахунком на
оплату № Ц1570 від 24.12.2013 року, належним
чином засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи.

Відповідач, в порушення умов договору,
не виконав взяті на себе зобов'язання з
повної та своєчасної оплати
поставленого позивачем товару, а саме,
відповідачем здійснено лише часткову
оплату отриманого товару: за
видатковою накладною № 2063 від 16.09.2013
року - 23.10.2013 року у розмірі 150000, 00 грн.,
31.10.2013 року у розмірі 100000, 00 грн., 11.12.2013
року у розмірі 106911, 25 грн.; за видатковою
накладною № Ц2751 від 01.11.2013 року - 11.12.2013
року у розмірі 62415, 00 грн., 24.12.2013 року у
розмірі 300000, 00 грн.; за видатковою
накладною № Ц3360 від 25.12.2013 року - 24.12.2013
року у розмірі 62415, 00 грн., 23.01.2014 року у
розмірі 50000, 00 грн., у зв'язку з чим в
останнього виникла заборгованість за
отриманий товар за договором поставки
нафтопродуктів № 15 від 10.01.2013 року та
додатковою угодою № 12 від 24.12.2013 року у
розмірі 230555, 80 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
(банківськими виписками) та не
спростовано відповідачем.

21.05.2014 року сторонами було підписано
акт звірки взаємних розрахунків за
договором поставки нафтопродуктів № 15
від 10.01.2013 року, відповідно до якого
сума заборгованості відповідача перед
позивачем складає 230555, 80 грн.

На виконання умов додаткової угоди № 1
від 28.01.2014 року до договору поставки
нафтопродуктів № 54 від 28.01.2014 року та на
підставі письмового звернення
відповідача (лист № 39 від 28.01.2014 року)
позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято нафтопродукти
на загальну суму 354596, 15 грн. (з ПДВ), що
підтверджується підписаною та
скріпленою печатками обох сторін
видатковою накладною № Ц131 від 29.01.2014
року та товарно-транспортною накладною
на відпуск нафтопродуктів (нафти) №
000002214 від 29.01.2014 року, а також
виставленим позивачем рахунком на
оплату № Ц116 від 28.01.2014 року, належним
чином засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи.

Відповідач, в порушення умов договору
та норм чинного законодавства,
належним чином не виконав взяті на себе
зобов'язання з повної та своєчасної
оплати поставленого позивачем товару,
у зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за отриманий товар за
договором поставки нафтопродуктів № 54
від 28.01.2014, а саме, додатковою угодою № 1
від 28.01.2014 року до нього, у розмірі 354596, 15
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами
(банківськими виписками) та не
спростовано відповідачем.

21.05.2014 року сторонами було підписано
акт звірки взаємних розрахунків за
договором поставки нафтопродуктів № 54
від 28.01.2014 року, відповідно до якого
сума заборгованості відповідача перед
позивачем складає 354596, 15 грн.

Листами від 24.03.2014 року, 23.04.2014 року,
07.05.2014 року, 08.05.2014 року позивач
неодноразово звертався до відповідача
щодо погашення заборгованості, проте
вказані листи були залишені без
відповіді.

Звертаючись з даним позовом, позивач
просив суд стягнути з відповідача 585151,
95 грн. основного боргу, 37158, 36 грн. пені,
7775, 88 грн. 3% річних, 32183, 34 грн.
інфляційних втрат та 146287, 99 грн. штрафу
у зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань за договорами.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, місцевий господарський суд, з
яким також погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що заявлена до
стягнення сума заборгованості
підтверджується матеріалами справи,
доведена позивачем належними доказами
та не спростована відповідачем.
Оскільки позивачем було доведено факт
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за укладеними договорами,
вимоги щодо стягнення з останнього
штрафу, пені, 3% річних та інфляційних
втрат є правомірними та
обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання з
повної та своєчасної оплати
поставленого позивачем товару, у
зв'язку з чим в нього виникла
заборгованість у розмірі 585151, 95 грн.
(230555, 80 грн. + 354596, 15 грн.), а тому колегія
суддів погоджується з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій про
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення основної заборгованості у
вказаному розмірі.

Крім того, у зв'язку з невиконанням
зобов'язань за договором поставки
нафтопродуктів №15 позивачем було
нараховано відповідачу пеню у розмірі
22683, 07 грн., штраф у розмірі 57638, 95 грн. та
згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних у
розмірі 4919, 68 грн., інфляційні втрати у
розмірі 12680, 56 грн., а також за договором
поставки нафтопродуктів № 54 позивачем
було нараховано відповідачу пеню у
розмірі 14475, 29 грн., штраф у розмірі 88649, 04
грн. та згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних
у розмірі 2856, 20 грн., інфляційні втрати у
розмірі 19502, 78 грн.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій та вважає,
що вимоги в частині стягнення пені, 3 %
річних та інфляційних втрат є
обґрунтованими. Судові рішення в
зазначеній частині не оскаржені
відповідачем.

Щодо вимог касаційної скарги про
скасування постанови Київського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014 року та рішення господарського
суду міста Києва від 14.07.2014 року в
частині стягнення штрафу у розмірі 89227,
81 грн. колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 6.5. договорів у випадку,
якщо термін прострочення покупцем
проведення взаєморозрахунків
перевищує 15 календарних днів, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
штраф у розмірі 25 % від суми
заборгованості, не пізніше 20
календарних днів після дати
прострочення проведення таких
розрахунків.

Колегія суддів вважає, що суди
попередніх судових інстанцій
правомірно задовольнили в цій частині
позовні вимоги, оскільки було
встановлено, що відповідач не довів
взаєморозрахунки протягом більш ніж 15
календарних днів.

Посилання в касаційній скарзі на ч.1
ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК
України, згідно з якими ніхто не може
бути двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, не може бути
взято до уваги, оскільки одночасне
стягнення з учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені не суперечить ст. 61 Конституції
України, оскільки згідно зі статтею 549
ЦК України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК
України - видами штрафних санкцій,
тобто, не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності. У
межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій.

Так, відповідно до п.6.4 договорів у
випадку порушення покупцем термінів
здійснення взаєморозрахунків,
покупець сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу, що не суперечить
ч.1 ст. 549 ЦК України, а згідно з п. 6.5
договорів за прострочення терміну
оплати передбачено штраф у розмірі 25%
від суми заборгованості, тобто, за інше
порушення умов договорів, ніж на
підставі п. 6.4.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суди попередніх
інстанцій дійшли до обґрунтованого та
правомірного висновку про повне
задоволення позову.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
господарського суду та не впливають на
них, а тому підстави для її задоволення
і скасування постанови Київського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014 року, прийнятої з правильним
застосуванням норм матеріального
права та дотриманням норм
процесуального законодавства,
відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спільного
українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю залишити
без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 року у
справі № 910/11083/14 - без змін.

ГоловуючийК. Круглікова Судді: І.
Васищак О. Мамонтова