ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.Справа № 916/2786/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Журавльова О.О., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання:
Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Носенко І.П., довіреність
№ б/н, дата видачі : 30.04.14;

від відповідача - не з'явився, про день,
час та місце розгляду апеляційної
скарги повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Хлібороб"

на рішення господарського суду
Одеської області від 10 вересня 2014 року

по справі № 916/2786/14

за позовом Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Хлібороб"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВО "Діскрет"

про витребування майно з чужого
незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий
кооператив "Хлібороб" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "НВО
"Діскрет" про витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 10.09.2014 р. (суддя
Мостепаненко Ю.І.) в задоволенні позову
відмовлено, з підстав того, що позов
заявлено на підставі статті 1212 ЦК
України, відповідно до якої
обов'язковою умовою набуття або
збереження майна без достатньої
правової підстави має бути відсутність
правової підстави для набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи. Однак, суд зазначив, що в даному
випадку правовідносини сторін виникли
на підставі договору № 261303 від 17.04.2013р.,
у якому сторони, керуючись приписами
статті 627 Цивільного кодексу України,
самостійно визначили межі повноважень
кожного з учасників та порядок
виконання договору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Сільськогосподарський виробничий
кооператив "Хлібороб" звернувся до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення господарського суду
Одеської області скасувати повністю та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги та
стягнути з відповідача на користь
позивача 72000 грн. безпідставно
отриманих коштів та витрат по сплаті
судового збору.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт посилається на те, що судом
вірно встановлений факт підписання
сторонами договору, однак сама по собі
ця обставина не дозволяє дійти
висновку про досягнення сторонами по
договору згоди щодо усіх істотних умов
договору. До того ж, те, що договір
поставки автомобільних ваг за своєю
природою є договором підряду, не
спростовується й судом за змістом
оскаржуваного рішення.

Скаржник зазначав, що сторонами не було
визначено технічних характеристик,
комплектуючих, що індивідуалізують
предмет договору, не погоджено порядку
та строків складання та погодження
«Технічного завдання» до спірного
договору.

Поза увагою місцевого суду, на думку
апелянта, залишились і ті обставини, що
для виконання окремих видів робіт
підрядник повинен одержати
спеціальний дозвіл та не досліджено, чи
отримано відповідачем ліцензію на
будівельну діяльність.

Таким чином, скаржник вважає, що
сторонами не досягнуто усіх істотних
умов договору підряду, а тому спірний
договір є неукладеним, а тому не
породжував для позивача обов'язку з
виконання грошових зобов'язань, в
перераховані ним кошти не мали під
собою правового підґрунтя.

Представник апелянта в судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином про час,
дату та місце розгляду апеляційної
скарги, про що свідчить реєстр
рекомендованих відправлень Одеського
апеляційного господарського суду від
25.09.2014 року.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з
останніми змінами від 17.10.12 року особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що

адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про вчинення усіх
необхідних дій щодо повідомлення
позивача по дату, час та місце судових
засідань. Зокрема, ухвала про прийняття
апеляційної скарги до провадження
надіслана за юридичною адресою
позивача, яка вказана ним в позовній
заяві.

Причини неявки повноважного
представника позивача суду не відомі.

За таких обставин, оскільки апелянт не
скористався своїм правом на участь у
судовому засіданні, а його явка не
визнана обов'язковою, судова колегія
дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутністю представника апелянта.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
17.04.2013р. між СВК „Хлібороб" (Замовником)
та ТОВ „НВО „Діскрет" (Виконавцем) було
укладено договір поставки
автомобільних ваг № 261303 (Договір),
відповідно до умов п.1.1 якого
Виконавець зобов'язався передати у
власність Замовника автомобільні
електромеханічні ваги (18 м, 60т.) для
статичного зважування, в кількості 1 шт.
(Роботи) в строк, встановлений
Договором, а Замовник - прийняти ваги та
здійснити платежі, передбачені даним
Договором.

П. 1.2 Договору сторони встановили, що
технічні параметри та комплектація ваг
визначені в Технічному завданні (ТЗ),
які узгоджується представниками
сторін та є невід'ємною частиною
Договору.

Відповідно до п.2.2 Договору, робота
виконується Виконавцем згідно з
умовами, визначеними Договором та
Технічним завданням (ТЗ), яке є
невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.4 визначено, що замовник
зобов'язаний сприяти виконанню робіт,
які встановлені Договором, в тому числі
виконати всі умови, встановленні ТЗ.

Пунктом 2.5 Договору встановлено, що
роботи виконуються Виконавцем в два
етапи.

Згідно п.п.2.6, 2.7 Договору, на першому
етапі Виконавець розробляє та
виготовляє ваги, а також передає
Замовнику будівельне завдання. Роботи
першого етапу виконуються Виконавцем
за його місцезнаходженням.

Строк виконання робіт першого етапу - 14
робочих днів, від дня виконання
Замовником обов'язків, встановлених п.
3.2.1 Договору.

Пунктом 2.16 встановлено, що на другому
етапі робіт Виконавець здійснює
монтаж, налагодження, калібровку ваг, а
також, за бажанням Замовника, здачу ваг
до органів Держстандарту України.
Строк виконання робіт другого етапу - 7
робочих днів, від дня виконання
Замовником умов п.п. 2.13, 3.2.2 даного
Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору (який
помилково по тексту договору
зазначено, як п. 2.12) сторони узгодили, що
загальна вартість по договору складає:
187 020,00 грн. (з урахуванням ПДВ - 31 170,00
грн.) Вартість системи
відеоспостереження входить до
загальної вартості договору та складає
15 600,00 грн.

Згідно п. 3.2 Договору(який помилково по
тексту договору зазначено, як п. 2.13),
Замовник зобов'язаний сплатити
Виконавцю загальну вартість за
договором наступним чином:

- 60% - на протязі 7 банківських днів
після підписання договору;

- 30% - на протязі 5 банківських днів
після виконання п. 2.9 Договору;

- 10% - на протязі 5 банківських днів
після виконання п. 2.18 Договору.

За умовами п. 7.7 Договору, даний договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до 31 грудня
2013р., але, у всякому випадку, до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
по Договору.

На виконання п. 3.2 договору стосовно
сплати 60% вартості договору - СВК -
«Хлібороб» перерахувало відповідачу 100
000 грн. передплати, що вбачається з
платіжних доручень № 162 від 16.05.2013р. на
суму 20 000,00 грн. та № 188 від 20.06.2013р. на
суму 80 000,00 грн.

Однак, поставки товару не відбулось,
тому СВК „Хлібороб" листом від 09.07.2013р.
вих. № 23 звернувся до ТОВ „НВО
„Діскрет" з вимогою повернути
перераховані грошові кошти в розмірі 100
000,00 грн.

Згідно платіжних доручень № 366 від
26.05.2014р. (на суму 6 000,00 грн.) та № 373 від
04.06.2014р. (на суму 10 000,00 грн.)
відповідачем було повернуто позивачу 16
000грн., що і стало підставою для
звернення СВК „Хлібороб" до
господарського суду з даним позовом, в
якому, вважаючи договір № 261303 від
17.04.2013р. неукладеним, він просить
стягнути з відповідача 84 000грн.
безпідставно отриманих грошових
коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

При цьому, в процесі розгляду справи
ТОВ „НВО „Діскрет" перерахувало на
рахунок СВК „Хлібороб" грошові кошти в
розмірі 12 000,00 грн., з огляду на що,
позивач уточнив свої позовні вимоги та
просив суд стягнути з відповідача 72
000грн. безпідставно отриманих грошових
коштів.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно положень ст.11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, між сторонами виникли
правовідносини на підставі договору №
261303 від 17.04.2013р., у якому сторони,
керуючись приписами статті 627
Цивільного кодексу України, самостійно
визначили межі повноважень кожного з
учасників та порядок виконання
договору.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України з моменту укладання договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення необхідна
наявність наступних умов: збільшення
майна однієї сторони (набувачем), з
одночасним зменшенням його у іншої
сторони (потерпілого), а також
відсутність правової підстави
(юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та зазначалось вище,
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору поставки
автомобільних ваг № 261303 від 17.04.2013р.,
яким передбачено взаємні зобов'язання
сторін.

Однак, одержавши передоплату в сумі 100
000 грн., відповідач зобов'язання з
поставки автомобільних ваг не виконав.

Дослідивши зміст спірного договору,
судова колегія дійшла висновку про те,
що він є змішаним та містить елементи
договору поставки та договору підряду
в частині виконання робіт
відповідачем.

Відповідно до ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Положеннями ст.712 ЦК передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 665 ЦК України, у
разі відмови продавця передати
проданий товар покупець має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу. Якщо продавець
відмовився передати річ, визначену
індивідуальними ознаками, покупець має
право пред'явити продавцеві вимоги
відповідно до статті 620 цього Кодексу.

В свою чергу, нормами статті 620 ЦК
України визначено, що у разі
невиконання боржником обов'язку
передати кредиторові у власність або у
користування річ, визначену
індивідуальними ознаками, кредитор має
право витребувати цю річ у боржника та
вимагати її передання відповідно до
умов зобов'язання.

За таких обставин, зважаючи на
викладене, колегія суддів погоджується
із висновком господарського суду, що
сума 100 000 грн. була сплачена позивачем
відповідно до умов договору поставки
автомобільних ваг, чим останній
виконував свої зобов'язання відповідно
до умов договору, та прийнята в якості
оплати Виконавцем.

Колегією суддів встановлено, що під час
здійснення платежу в розмірі 100 000 грн.
діяв відповідний договір, позивач
виконував взяті на себе зобов'язання.

Як зазначено вище, за своє правою
природою договір № 261303 від 17.04.2013р. є
змішаним та містить елементи договору
поставки та договору підряду.

При його укладанні та виконанні слід
керуватися приписами глав 54 та 61 ЦК
України. Правові наслідки щодо
невиконання зобов'язання однією із
сторін передбачені конкретними
статтями цієї глави.

Враховуючи вищевикладене,
посилання апелянта на помилкове
незастосування судом першої інстанції
приписів ст. 1212 ЦК України є
безпідставним.

Крім того, судова колегія зауважує, що
вказаний договір не визнано у судовому
порядку недійсним або розірваним, а
відтак відповідач, в силу ст.1212 ЦК
України, не є особою, яка набула спірні
грошові кошти без достатньої правової
підстави.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 180 ГК
України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Доводи апелянта про неукладеність
договору колегією суддів до уваги не
приймаються, з огляду на положення
п.п.2.6 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від
29.05.2013р. „Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", якими встановлено, що
визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що матеріали справи містять докази
фактичного початку виконання
сторонами вимог договору, а саме:
перерахування позивачем відповідачу 100
000грн. передплати на виконання вимог
договору № 261303 від 17.04.2013р. (з
призначенням платежу „за ваги
автомобільні"), прийняття відповідачем
зазначених коштів та, в подальшому,
часткове їх повернення в сумі 28 000грн. (з
призначенням платежу „повернення
коштів за договором № 261303 від 17.04.2013р.").

Вищезазначені обставини спростовують
посилання апелянта на неукладеність
договору № 261303 від 17.04.2013р.

Аналогічну правову позицію викладено у
постановах Вищого господарського суду
України від 04 липня 2013 року по справі №
5009/4426/12, від 25 червня 2014 року по справі №
910/4386/13.

За таких обставин, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не підтверджені належними
та допустимими доказами в розумінні
ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, передбачених ст.104 ГПК України,
для скасування рішення суду першої
інстанції та відмову у задоволенні
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, п.1 ст.103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Хлібороб" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 10 вересня 2014 року по справі
№ 916/2786/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
27.10.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
С.В. Таран