ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 21» жовтня 2014 р.
Справа №908/857/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Татаренко А.М., за
довіреність від 24.03.2014 року;

відповідача - не з'явився;

Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції - не
з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача -
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Запорізька атомна
електрична станція», м.Енергодар,
Запорізька область (вх.№3008(З)/1-40) на
ухвалу господарського суду
Запорізької області від 10.09.2014 року по
справі №908/857/14,

за позовом Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі від
окремного підрозділу «Запорізька
атомна електрична станція»,
м.Енергодар, Запорізька область,

до Бюро судово-медичної експертизи
Управління охорони здоров'я
Запорізької обласної державної
адміністрації, м.Запоріжжя,

за участю: Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, м.Запоріжжя,

про стягнення 296,65 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10.09.2014 року по
справі №908/857/14 (суддя Гончаренко С.А.)
відмовлено у задоволенні скарги
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Запорізька атомна
електрична станція» на дії
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції при
виконанні наказу господарського суду
Запорізької області від 28.04.2014 року
№908/857/14.

Позивач з вказаною ухвалою
господарського суду першої інстанції
не погодився та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом при прийнятті ухвали норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 10.09.2014 року по справі
№908/857/14 та винести нову ухвалу, якою:

- скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» в
особі відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція» задовольнити в повному
обсязі: визнати незаконною постанову
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 12.06.2014 року з виконання
наказу господарського суду
Запорізької області №908/857/14, виданого
28.04.2014 року про стягнення з Бюро
судово-медичної експертизи Управління
охорони здоров'я Запорізької обласної
державної адміністрації на користь
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Запорізька атомна
електрична станція»;

- зобов'язати Шевченківський ВДВС
Запорізького МУЮ відкрити виконавче
провадження з примусового виконання
наказу господарського Запорізької
області №908/857/14 від 28.04.2014 року
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження»;

- стягнути на користь позивача
суму сплаченого судового збору за
подання апеляційної скарги в розмірі
609,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що при постановлені
ухвали були неправильно застосовані
норми матеріального права, а саме ст.ст.
244, 245, 246 Цивільного кодексу України, що
відповідно до ст 104 Господарського
процесуального кодексу України є
підставою для скасування акту суду
першої інстанції.

Скаржник вказує, що положення ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження» містять вичерпний
перелік підстав для відмови державним
виконавцем у відкритті виконавчого
провадження. Жодна з причин не
передбачає та не надає права
державному виконавцю відмовити у
відкритті виконавчого провадження та
повернути виконавчий документ
стягувачу з підстави надання до заяви
про примусове виконання рішення суду
копії неналежним чином завіреної
нотаріальної довіреності на особу, що
підписала таку заяву. Отже, на думку
апелянта, судом першої інстанції
невірно застосовано приписи ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження».

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 року
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція» прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

21.10.2014 року від Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції надійшли заперечення на
апеляційну скаргу (вх.№9267), в яких
просить суд оскаржувану ухвалу суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення,
посилаючись на те, що господарським
судом Запорізької області в повному
обсязі досліджено всі обставини справи
та надано їм належну правову оцінку.

Крім того, Шевченківський відділ
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції просив суд розглянути справу
за відсутності представника.

Відповідач по справі також надав до
суду відзив на апеляційну скаргу
(вх.№9269 від 21.10.2014 року), в якому просить
ухвалу господарського суду
Запорізької області від 10.09.2014 року
залишити без змін. При цьому,
відповідач зазначає, що станом на
момент розгляду скарги на дії
державного виконавця в суді першої
інстанції та на момент апеляційного
провадження, заборгованість за ним
відсутня, що підтверджується актом
звірки взаємних розрахунків. Справу
відповідач просить розглянути за його
відсутності (клопотання вх.№9268 від
21.10.2014 року).

Враховуючи, що наявних в справі
матеріалів достатньо для розгляду
справи по суті, зважаючи на те, що явка
представників відповідача та
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції у судове
засідання не була визнана обов'язковою,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення клопотань та розгляд
справи в даному судовому засіданні за
відсутності представників відповідача
та виконавчої служби.

У судовому засіданні 22.10.2014 року
представник апелянта підтримав доводи
та вимоги апеляційної скарги у повному
обсязі та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі та
відзивах на неї доводи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
заслухавши пояснення представника
скаржника, повторно розглянувши справу
в порядку ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 10.04.2014 року по
справі №908/857/14 позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з Бюро
судово-медичної експертизи Управління
охорони здоров'я Запорізької обласної
державної адміністрації на користь
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі Відокремленого
підрозділу «Запорізька атомна
електрична станція» 5,74 грн. пені, 2,71
грн. річних і 1827,00 грн. судового збору.

На виконання зазначено рішення
господарським судом Запорізької
області 28.04.2014 року видано наказ.

23.05.2014 року позивач (стягувач) звернувся
до Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції із заявою
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання наказу від
28.04.2014 року по справі №908/857/14.

12.06.2014 року головним державним
виконавцем Іваницею Ю.О.
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) з посиланням на п.8 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження». Відмовляючи у відкритті
виконавчого провадження державним
виконавцем зазначено про відсутність
доказів наявності повноважень
представляти інтереси стягувача у
особи, що підписала заяву про відкриття
виконавчого провадження.

Позивач не погоджуючись із постановою
державного виконавця, у липні 2014 року
звернувся до господарського суду зі
скаргою на дії державної виконавчої
служби, в якій просив суд постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 12.06.2014 року визнати
незаконною та зобов'язати
Шевченківський відділ державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції відкрити
виконавче провадження з примусового
виконання наказу від 28.04.2014 року.

10.09.2014 року господарським судом
Запорізької області винесено
оскаржувану ухвалу з посиланням на те,
що дії державного виконавця є
правомірними, оскільки до заяви про
відкриття виконавчого провадження
була подана ксерокопія нотаріально
посвідченої довіреності на
представника, яка не є належним доказом
на підтвердження представника на
вчинення відповідних дій.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Стаття 8 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник.

Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
виконавче провадження» сторони можуть
реалізовувати свої права і обов'язки у
виконавчому провадженні самостійно
або через представників. Особиста
участь фізичної особи у виконавчому
провадженні не позбавляє її права мати
представника, крім випадку, коли
боржник згідно з рішенням зобов'язаний
вчинити певні дії особисто.

Отже, участь юридичних осіб у
виконавчому провадженні здійснюється
їх керівниками чи органами, посадовими
особами, які діють у межах повноважень,
наданих їм законом, або через
представників юридичних осіб.

Відповідно до ст. 246 Цивільного кодексу
України довіреність від імені
юридичної особи видається її органом
або іншою особою, уповноваженою на це
її установчими документами, та
скріплюється печаткою цієї юридичної
особи.

Довіреність може бути вчинена лише у
письмовій формі і вона має містити
необхідні реквізити: вказівку на
суб'єкт, місце і дату видачі, тощо. Також
у довіреності має бути зазначений
обсяг повноважень, наданих
представникові тим, кого представляє.

Стаття 75 Закону України «Про нотаріат»
визначає, що нотаріуси, посадові особи
органів місцевого самоврядування, які
вчиняють нотаріальні дії, засвідчують
вірність копій документів, виданих
підприємствами, установами і
організаціями за умови, що ці документи
не суперечать законові, мають юридичне
значення і засвідчення вірності їх
копій не заборонено законом.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про
нотаріат» вірність копії з копії
документа може бути засвідчена
нотаріусом, посадовою особою органу
місцевого самоврядування, якщо
вірність копії засвідчена в
нотаріальному порядку або якщо ця
копія видана підприємством, установою,
організацією, що видала оригінал
документа. В останньому випадку копія
документа повинна бути викладена на
бланку даного підприємства, установи,
організації з прикладенням печатки і з
відміткою про те, що оригінал документа
знаходиться на даному підприємстві, в
установі, організації.

У разі завірення довіреності, яка
видана підприємством, установою,
організацією до даної довіреності
застосовуються вимоги ст. 244 Цивільного
кодексу України, якою встановлюється
представництво за довіреністю, видача
довіреності одностороннім правочином,
а порядок її посвідчення
підпорядковується правилам цивільного
законодавства, що стосується
правочинів.

Відповідно до п. 5.27 Національного
стандарту України Уніфікованої
системи організаційно - розпорядчої
документації «Вимоги до оформлювання
документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 07.04.2003 року №55, відмітка про
засвідчення копії документа
складається зі слів «Згідно з
оригіналом», назви, особистого підпису
особи, яка засвідчує копію, її
ініціалів та прізвища, дати
засвідчення копії і проставляються
нижче реквізиту.

Звертаючи до державної виконавчої
служби з заявою про відкриття
виконавчого провадження за наказом
господарського суду Запорізької
області №908/857/14 стягувачем надано
ксерокопію довіреності на
предсатвника по передорученню, яка
зроблена з нотаріальної копії
довіреності і не засвідченої належним
чином.

Таким чином, надання документу, а саме
довіреності на представника, який
звертається із заявою до органу
державної виконавчою служби на
вчинення дії по виконанню рішення суду
за наказом, яка не завірена належним
чином не може бути належним доказом
якій би підтверджував право
представника діяти в інтересах
довірителя.

Стаття 26 Закону України «Про виконавче
провадження» наводить перелік підстав
за яких державний виконавець відмовляє
у відкритті виконавчого провадження.

Зокрема, п. 8 названої статті
встановлює, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Враховуючи, що особа, яка звернулася до
орану держаної виконавчої служби з
заявою про відкриття виконавчого
провадження не підтвердила належним
чином свої повноваження на вчинення
відповідних дій, тобто не надала
доказів її правоздатності, колегія
суддів дійшла висновку, що державним
виконавцем правомірно та обґрунтовано
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, оскільки сумніви щодо
наявності у такої особи правоздатності
зумовлюють відмову у вчинені дій, що
узгоджується із приписами чинного
законодавства України.

Посилання апелянта на те, що положення
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження» містять вичерпний
перелік підстав для відмови державним
виконавцем у відкритті виконавчого
провадження, колегія суддів відхиляє,
оскільки з правового аналізу пункту 8
названої статті вбачається, що перелік
не є вичерпним і за наявності обставин,
які передбачені не тільки
законодавством про виконання судувих
актів, а й іншими нормативно-правовими
актами державному виконавцю надано
право відмовляти у відкритті
виконавчого провадження з посилання на
8 пункт ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідачем (боржником)
сплачено суму боргу за наказом
господарського суду Запорізької
області від 28.04.2014 року, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 01.04.2014 року, а також
сплачено судовий збір у розмірі 1827,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 23.04.2014 року.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги в зв'язку з її необґрунтованістю
та відсутністю фактів, які свідчать про
те, що оскаржувана ухвала прийнята з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та
досліджені в судовому засіданні докази
не спростовують наведені висновки
колегії суддів та не підтверджують
того, що дії державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції є
незаконними, у зв'язку з чим апеляційна
скарга позивача (стягувача) не підлягає
задоволенню з підстав, викладених вище,
а оскаржувана ухвала господарського
суду Запорізької області від 10.09.2014
року по справі №908/857/14 має бути
залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, витрати апелянта по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 43, 99, п.1 ст. 103, ст. 105, ст.
106 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Запорізької області від 10.09.2014 року по
справі №908/857/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Хачатрян В.С.