ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

29.10.14 № 910/23617/14. Суддя Гумега О.В.,
розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про захист авторського права

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява № 22-10-14/2 від 22.10.2014 р. і
додані до неї документи повертаються
позивачеві без розгляду з наступних
підстав:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо у
позовній заяві не вказано обставин, на
яких ґрунтується позовна вимога,
доказів, що підтверджують викладені в
заяві обставини, обґрунтований
розрахунок стягуваної суми.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України
передбачено, що позовна заява повинна
містити, зокрема, виклад обставин, на
яких ґрунтуються позовні вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
позов; обґрунтований розрахунок сум, що
стягуються чи оспорюються;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПУ України
визначено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
обставини, на яких грунтуються позовні
вимоги.

Згідно ч. 4 ст. 16 ГПК України
встановлено, що справи у спорах про
порушення майнових прав
інтелектуальної власності
розглядаються господарським судом за
місцем вчинення порушення.

У позовній заяві про захист
авторського права на самостійну
частину аудіовізуального твору
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" в
якості відповідача визначає Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1, місцем
проживання якої відповідно до доданої
до позовної заяви копії Свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (серія НОМЕР_2) є
наступна адреса: АДРЕСА_1.

При цьому виключну підсудність даного
спору Господарському суду міста Києва
за місцем вчинення спірного порушення
(магазин "Времена года", що знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. дніпровська
Набережна, буд. 33 в ТЦ "АРКАДІЯ") позивач
обгрунтовує в абз. 1 стор. 1 позовної
заяви.

Разом з тим, суд звертає увагу, що жодні
належні і допустимі докази (в розумінні
ст. 34 ГПК України) на підтвердження
здійснення спірного порушення саме в м.
Києві за вказаною позивачем адресою,
фактично у позовній заяві не вказані та
до останньої в якості додатків не
додані. При цьому розрахунковий чек №
ЧП - 13989 від 22.07.2014 р., на який позивач
посилається в абз. 2 стор. 1 позовної
заяви, не може бути відповідним
належним і допустимим доказом, так як з
нього не вбачається адреса знаходження
магазину, в якому, як стверджує позивач,
здійснювався факт піратства шляхом
продажу (реалізації, розповсюдження)
товару, а рівно не вбачаються жодні
інші відомості про здійснення спірного
порушення саме в м. Києві.

За таких обставин, позовна заява не
містить зазначення доказів, що
підтверджують позов, зокрема, в частині
визначеної позивачем виключної
підсудності даного спору
Господарському суду міста Києва.
Наведене, в свою чергу, тягне за собою
наслідки повернення позовної заяви без
розгляду на підставі п. 3 ч. 1ст. 63 ГПК
України.

Згідно абз. 5 п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму
ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставою для
повернення позовної заяви є, зокрема,
незазначення доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір
справляється, зокрема, за подання до
суду позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону
встановлені розміри ставок судового
збору, зокрема, за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру встановлюється
ставка судового збору в розмірі 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" №
719-VII від 16.01.2014 р. станом на 01.01.2014 року
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі становить 1218,00 грн.

Отже, при зверненні з даним позовом до
суду про стягнення 24360,00 грн. позивач
мав сплатити судовий збір в розмірі
1827,00 грн. (1,5 розміру мінімальної
заробітної плати).

Згідно із п. 2.13 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
(надалі - постанова Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7) судовий збір, оскільки інше не
передбачено Законом, сплачується
окремо за подання кожної позовної
заяви (заяви, скарги).

Відповідно до п.п. 2.21 п. 2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 р. № 7, господарським
судам роз'яснено, що платіжне доручення
на безготівкове перерахування
судового збору, квитанція установи
банку про прийняття платежу готівкою
додаються до позовної заяви і мають
містити відомості про те, яка саме
позовна заява оплачується судовим
збором.

З огляду на викладені положення
вбачається, що справляння судового
збору за подачу позову до суду
здійснюється окремо по кожній позовній
заяві, а квитанція установи банку про
прийняття платежу готівкою має містити
відомості про те, яка саме позовна
заява оплачується судовим збором.

При дослідженні матеріалів позовної
заяви № 22/10-14/2 від 22.10.2014 р. для
вирішення питання про прийняття її до
розгляду було встановлено, що в якості
доказу сплати судового збору за її
розгляд позивачем було додано
квитанцію № від 24.10.2014 р. на суму
1827,00 грн.

В той же час, згідно відомостей
комп'ютерної програми "Діловодство
спеціалізованого суду" вбачається, що
квитанцію № від 24.10.2014 р. на суму
1827,00 грн. також було використано
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" в
якості доказу оплати судового збору за
подачу позовних заяв № 21-10/14-2 від 21.10.2014
р. та № 22/10-14/3 від 22.10.2014 р., які були
подані до Господарського суду міста
Києва 28.10.2014 р. та зареєстровані за вх. №
910/23615/14 та вх. № 910/23616/14 відповідно.
Зазначені обставини підтверджуються
Актом № 910/23617/14 від 29.10.2014 р., який
додається до даної ухвали суду.

В свою чергу, відомості, які вказані у
"Призначенні платежу" вищевказаної
квитанції № від 24.10.2014 р. на суму
1827,00 грн., а саме "Судовий збір за
позовом ТОВ "Маша і Мєдвєдь" через
ОСОБА_2, Господарський суд м. Києва...",
фактично не містять повної інформації
про те, яка саме позовна заява
оплачується судовим збором в даному
випадку, зокрема, у "Призначенні
платежу" не вказано, до кого з позовом
звертається позивач, в той час як до
Господарського суду міста Києва ТОВ
"Маша і Мєдвєдь" постійно звертається з
позовами до відповідних юридичних осіб
та до фізичних осіб-підприємців, що
підтверджується даними комп'ютерної
програми "Діловодство
спеціалізованого суду".

Таким чином, позивачем не доведено
суду, що додана до позовної заяви №
22-10-14/2 від 22.10.2014 р. квитанція №
від 24.10.2014 р. не є повторно поданою та
такою, що раніше не використовувалась в
якості підтвердження оплати судового
збору за подання іншого позову.

При цьому доказів існування обставин, з
якими положення ч. 4 ст. 6 Закону України
"Про судовий збір" передбачають
можливість повторної подачі того ж
самого документа про сплату судового
збору, позивачем суду не надано.

Отже, позивач не виконав вимоги
вищевказаних норм, оскільки додана до
позовної заяви № 22-10-14/2 від 22.10.2014 р.
квитанція від 24.10.2014 р. на суму 1827,00 грн.
про перерахування в дохід Державного
бюджету України грошових коштів у
розмірі 1827,00 грн. в якості сплати
судового збору не може вважатися
належним доказом оплати судового збору
саме за розгляд даної позовної заяви №
22-10-14/2 від 22.10.2014 р. до Фізичної особи-
підприємця ОСОБА_1.

При цьому судом враховано правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява №
22/10-14/2 від 22.10.2014 р. підлягає поверненню
позивачеві без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України,
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Керуючись п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без
розгляду.

Суддя
О.В. Гумега