ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 916/1298/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Васищака І.М., суддів Грека Б.М.,
Студенця В.І., за участю представника
відповідача Л. Чуприни (дов. від 09.12.2013),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"
на постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 2 вересня 2014
року у справі № 916/1298/13 за позовом
публічного акціонерного товариства
"Одеська ТЕЦ" до комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси" про стягнення,

УСТАНОВИВ: У травні 2013 року публічне
акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ"
звернулося до Господарського суду
Одеської області з позовом до
комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси" про
стягнення 2 263 278 грн 22 коп. основного
боргу, 98 357 грн 67 коп. річних, 2 600 грн
інфляційних нарахувань, 523 903 грн
50 коп. штрафу та 280 098 грн 26 коп. пені з
підстав неналежного виконання умов
договору від 5 листопада 2009 року №
05-11-09/158/ТГО-577/09 постачання теплової
енергії у вигляді гарячої води на
потреби опалення та гарячого
водопостачання, надання послуг на
підживлення і ХВО (з урахуванням
уточнених позовних вимог).

Відповідач позов не визнав, проте у
подальшому згідно акта звірки
взаєморозрахунків від 23 квітня 2014 року
визнав борг на суму 2 246 976 грн 4
3 коп.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 24 квітня 2014 року (суддя Г.
Гуляк) позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 2 вересня 2014
року рішення скасовано частково:
стягнуто 2 246 976 грн 43 коп. основного
боргу, 98 357 грн 67 коп. річних і 2 600 грн
інфляційних нарахувань; у решті позову
відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
"Одеська ТЕЦ" просить постанову
скасувати в частині відмови у
стягненні 16 304 грн 16 коп. боргу з підстав
порушення апеляційним господарським
судом статей 47 і 43 Господарського
процесуального кодексу України та
прийняти нове рішення, яким у цій
частині позов задовольнити.

Комунальне підприємство
"Теплопостачання міста Одеси" проти
доводів касаційної скарги заперечує і
в її задоволенні просить відмовити.

Сторони належним чином були
повідомлені про час і місце судового
засідання, проте представник позивача
в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 5
листопада 2009 року сторони уклали
договір № 05-11-09/158/ТГО-577/09 поставки
теплової енергії у вигляді гарячої
води на потреби опалювання та гарячого
водопостачання, надання послуг на
підживлення і ХВО (далі - договір),
відповідно до умов якого позивач
прийняв на себе зобов'язання виробляти
та постачати у теплові мережі
відповідача теплову енергію у вигляді
гарячої води для потреб опалення та
гарячого водопостачання населення,
бюджетних установ, інших організацій, а
відповідач - приймати теплову енергію
та оплачувати її вартість.

З жовтня 2012 року до лютого 2013 року
публічне акціонерне товариство
"Одеська ТЕЦ" надало комунальному
підприємству "Теплопостачання міста
Одеси" послуги з постачання теплової
енергії на загальну суму 4 557 345 грн 94
коп., а з лютого до травня 2013 року - на
загальну суму 2 926 989 грн 85 коп., що
підтверджується актами
приймання-передачі послуг.

Неналежне виконання відповідачем
зобов'язання в частині оплати вартості
наданих послуг спричинило спір.

23 квітня 2014 року сторони склали акт
звірки взаєморозрахунків за період
жовтень 2012 року - квітень 2013 року,
відповідно до якого позивач вважає, що
борг позивача дорівнює 2 263 278 грн 22 коп.,
а відповідач визнає борг лише у розмірі
2 246 976 грн 43 коп.

Згідно висновку судово-економічної
експертизи Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 30 січня 2014 року № 4749/4750
відповідач з 1 жовтня 2012 року по 30
квітня 2013 року оплату вартості послуг
не здійснював.

Згідно з приписами статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

За обставин невиконання відповідачем
грошових зобов'язань, господарські
суди, встановивши в його діях склад
цивільного правопорушення,
застосувавши до спірних правовідносин
положення статті 193 Господарського
кодексу України, статей 525 і 526
Цивільного кодексу України,
обґрунтовано задовольнили позов в
частині стягнення суми основного
боргу.

Водночас апеляційний господарський
суд дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у стягненні 16 304 грн 16 коп. -
вартості послуг, наданих у вересні 2010
року, оскільки зазначена сума не була
включена до ціни позову і відсутнє
клопотання заінтересованої сторони
для застосування господарським судом
правила пункту 2 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно з приписами статей 610 і 612
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
річних. Отже, господарські суди
обґрунтовано задовольнили позов у
частині стягнення збитків від інфляції
та річні.

За правилами частини 1 статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, штрафних
санкцій, передбачених абзацом третім
частини 2 статті 231
Господарського кодексу України,
допускається за сукупності таких умов:
якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачений
договором або законом; якщо, між іншим,
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки; якщо
допущено прострочення виконання
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
і вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафу.

Оскільки відповідач порушив грошове
зобов'язання, апеляційний
господарський суд, вирішуючи питання
відповідальності боржника в частині
стягнення сум пені та штрафу,
правомірно відмовив у позові в цій
частині.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих сторонами доказів,
висновки судів відповідають цим
обставинам і їм дана належна юридична
оцінка з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 2
вересня 2014 року у справі № 916/1298/13
залишити без змін, а касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Одеська ТЕЦ" без задоволення.

Головуючий, суддя І. М. Васищак Суддя Б.
М. Грек Суддя В. І. Студенець