КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
справа№ 910/15516/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- Красняк О.С.

відповідача-1 - Ханович К.В.

відповідача-2 - Цуканова С.Г.

розглянувши апеляційну скаргу
Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Запорізькій
області

на рішення Господарського суду м. Києва
від 08.09.2014 р.

у справі № 910/15516/14 (суддя - Літвінова
М.Є.)

за позовом Управління Державної служби
охорони при ГУМВС України в
Запорізькій області

до 1. Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк»

2. Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб

про визнання кредитором

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Запорізькій області (далі - позивач)
звернулось з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» (далі - відповідач-1)
та Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - відповідач-2) про визнання
Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Запорізькій
області кредитором першої черги
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Господарського суду м. Києва у
справі № 910/15516/14 від 08.09.2014 р. у
задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду м. Києва від 08.09.2014
р. у справі № 910/15516/14, Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Запорізькій області подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення суду та
прийняти нове рішення про повне
задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач посилається на положення п. 1 ч.
1 ст. 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» та
просить визнати його кредитором банку
першої черги, у зв'язку з тим, що він є
специфічним суб'єктом господарювання,
на який держава поклала завдання з
охорони власності та громадян, а також
охорони особливо важливих об'єктів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/15516/14, а розгляд справи
призначено на 23.10.2014 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

08.10.2012 р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та
Управлінням Державної служби охорони
при ГУМВС України в Запорізькій
області було укладено договір № 77677 про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування (далі -договір).

Відповідно до п. 1.1 договору банк
відкриває клієнту поточні рахунки та
здійснює їх розрахунково-касове
обслуговування відповідно до чинного
законодавства України,
нормативно-правових актів
Національного банку України та умов
цього договору.

08.10.2012 р. сторони уклали додаткову угоду
№ 1 до договору, про дистанційне
розрахункове обслуговування з
використанням програмно-технічного
комплексу «Клієнт-Банк» (далі -
додаткова угода № 1).

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди № 1
клієнт доручає, а банк бере на себе
зобов'язання по забезпеченню
дистанційного розрахункового
обслуговування відкритих у банку
рахунків клієнта за допомогою
программно-технічного комплексу
«Клієнт-Банк» з вбудованою системою
криптозахисту.

Також 18.01.2013 р. та 21.03.2013 р. сторони
уклали додаткові угоди № 2 до основного
договору.

На підставі цього договору банк
відкрив позивачу банківські рахунки
№7005, №7004, №7015,
№7003, №7014, №7002,
№7013, №7001, №7012,
№7011, №7009, №7010,
№7008, №7007, №7006,
№7001, і за якими банк зобов'язався,
в порядку п. 2.4 договору, здійснювати
розрахункові операції за вказаними
рахунками.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що станом на 16.07.2014 р.
залишки на його рахунках становлять 507
111,67 грн, якими банк заволодів під час
процедури тимчасової адміністрації.

Таким чином, позивач з посиланням на
положення п. 1 ч. 1 ст. 52 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» просить визнати його
кредитором банку першої черги.

Встановлено, що Виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб 28.02.2014 р. було прийнято рішення № 9
про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28.02.2014 р. № 107 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних», керуючись п. 2 ч. 5
ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» вирішила розпочати процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» з ринку та
запровадити в ньому тимчасову
адміністрацію з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р.

Також, відповідно до постанови
Правління Національного банку України
від 10.06.2014 р. № 339 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від
11.06.2014 р. № 45 про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк».

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Так, згідно з п. 16 ст. 2 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону
ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» (далі - Закон) метою цього Закону є
захист прав і законних інтересів
вкладників банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 вищевказаного
Закону з дня призначення уповноваженої
особи Фонду призупиняються всі
повноваження органів управління банку
(загальних зборів, спостережної ради і
правління (ради директорів) та органів
контролю (ревізійної комісії та
внутрішнього аудиту). Уповноважена
особа Фонду від імені Фонду набуває всі
повноваження органів управління банку
та органів контролю з дня початку
тимчасової адміністрації і до її
припинення.

Як передбачено ст. 39 Закону, протягом 30
днів з дня початку тимчасової
адміністрації виконавча дирекція
Фонду затверджує план врегулювання з
обов'язковим дотриманням принципу
найменших витрат для Фонду. За рішенням
виконавчої дирекції Фонду цей строк
може бути продовжений до 30 днів.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону Фонд складає
реєстр активів і зобов'язань, які
підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково.

Протягом 20 днів з дня затвердження
реєстру акцептованих вимог кредиторів
уповноважена особа Фонду сповіщає
кредиторів про акцептування їх вимог
шляхом розміщення повідомлення на
офіційному сайті Фонду,
неплатоспроможного банку, а також у
приміщеннях такого банку в доступному
для відвідувачів місці. Уповноважена
особа Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури (ч. ч. 5, 6 ст. 49
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 52 Закону кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у такій
черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок
заподіяння шкоди життю та здоров'ю
громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати,
що виникли із зобов'язань банку перед
працівниками до прийняття рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках,
визначених цим Законом, у тому числі
щодо повернення цільової позики банку,
наданої протягом здійснення
тимчасової адміністрації з метою
забезпечення виплат відповідно до
пункту 1 частини шостої статті 36 цього
Закону та щодо покриття витрат Фонду,
передбачених у пункті 17 частини п'ятої
статті 12 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб у
частині, що перевищує суму, виплачену
Фондом;

5) вимоги Національного банку України,
що виникли в результаті зниження
вартості застави, наданої для
забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб, платежі яких
або платежі на ім'я яких заблоковано
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності);

7) інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом.

Вимоги кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження
коштів від реалізації майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги. У разі якщо обсяг
коштів, одержаних від реалізації майна,
недостатній для повного задоволення
всіх вимог однієї черги, вимоги
задовольняються пропорційно сумі
вимог, що належать кожному кредиторові
однієї черги. У разі відмови кредитора
від задоволення визнаної в
установленому порядку вимоги
уповноважена особа Фонду не враховує
суму грошових вимог цього кредитора.

Встановлено, що 26.02.2014 р. позивач
звертався до банку із заявами про
закриття усіх його поточних рахунків.

Також 17.06.2014 р. позивач звертався до
Уповноваженої особи Фонду із заявою
№19/1-1197/Рб про задоволення вимог
кредитора - позивача в сумі 504 017,92 грн.

Однак враховуючи те, що на складання
реєстру кредиторів встановлено строк 90
днів з дня опублікування відомостей
про відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду, тому на час
звернення позивача з такою заявою
реєстр кредиторів ще не був складений
та затверджений.

Стосовно вимоги скаржника про визнання
його кредитором першої черги колегія
зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» в першу чергу
задовольняються зобов'язання, що
виникли внаслідок заподіяння шкоди
життю і здоров'ю громадян.

Таким чином положення вищевказаної
статті стосуються відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю, що
передбачено ст. 1195 ЦК України.

В даному випадку йдеться про
зобов'язання юридичної особи (банку) по
відшкодуванню шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я безпосередньо фізичній особі,
а тому не може бути застосована до
юридичної особи, якою є Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Запорізькій області.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог про визнання Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Запорізькій області
кредитором першої черги Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк».

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують та відхиляються
колегією суддів.

З огляду на вказані обставини,
ґрунтуючись на матеріалах справи,
судова колегія дійшла висновку про те,
що рішення Господарського суду м. Києва
від 08.09.2014 р. прийнято з повним та
всебічним дослідженням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Запорізькій області
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Запорізькій області залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 08.09.2014
р. у справі № 910/15516/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/15516/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Шапран

В.В. Андрієнко