ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.Справа № 922/3440/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Аріт К.В.

судді: Суслова В.В. , Яризько В.О.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
промисловий союз", м.Київ до
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України в Харківській області, м.Харків
3-я особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Публічне акціонерне
товариство "Реал Банк", м.Харків про
визнання недійсним договору за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Огурцової А.О.
(довіреність б/н від 11 листопада 2013
року)

3-ї особи - Кабанової М.В. (довіреність
№63 від 19 червня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2014 року позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю
"Всеукраїнський промисловий союз",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про визнання недійсним договору
іпотеки №1/2, укладеного із
Національним банком України в особі
Управління Національного банку
України в Харківській області
(відповідачем) 15 листопада 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 серпня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 04 вересня 2014 року. Також,
відповідною ухвалою було залучено до
участі у справі публічне акціонерне
товариство "Реал Банк" в якості 3-ої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача.

У відкритому судовому засіданні 04
вересня 2014 року було оголошено перерву
до 11 вересня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11 вересня 2014
року було відкладено розгляд справи на
09 жовтня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06 жовтня 2014
року для розгляду справи було
призначено колегію суддів.

Розпорядженням заступника голови суду
від 09 жовтня 2014 року, на підставі
рішення зборів суддів від 06 січня 2011
року, для розгляду справи була
призначена колегія суддів у складі
головуючої судді Аріт К.В., судді
Суслової В.В., судді Яризько В.О.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09 жовтня 2014
року було відкладено розгляд справи на
14 жовтня 2014 року.

13 жовтня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду заяву
(вх.№35881), в якій просив суд відкласти
розгляд справи на іншу дату, у зв'язку
із тимчасовою втратою ним
працездатності. Судом було досліджено
надану заяву та прийнято до розгляду.

Позивач у відкрите судове засідання 14
жовтня 2014 року свого представника не
направив. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 14 жовтня 2014 року
проти позовних вимог заперечував з
мотивів, викладених у відзиві на позов.
Зазначав про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог,
вважаючи їх такими, що не підлягають
задоволенню. Щодо заяви позивача про
відкладення розгляду справи поклався
на розсуд суду.

Представник третьої особи у відкритому
судовому засіданні 14 жовтня 2014 року
проти позовних вимог заперечував з
мотивів, викладених у наданих до суду
поясненнях. Щодо заяви позивача про
відкладення справи поклався на розсуд
суду.

Колегія суддів, розглянувши відповідну
заяву позивача, зазначає наступне.

За приписами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд відкладає розгляд
справи в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному судовому засіданні.
При цьому, зі змісту норми цієї статті
вбачається, що питання про те, що певні
обставини перешкоджають розгляду
справи, вирішується судом залежно від
конкретних обставин справи. Так, якщо
представники сторін чи інших учасників
судового процесу не з'явилися в судове
засідання, а суд вважає, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення, він може, не
відкладаючи розгляду справи, вирішити
спір по суті.

В даному разі, на думку суду, обставини
справи свідчать про наявність у справі
матеріалів, достатніх для розгляду
справи та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, розгляд справи
неодноразово відкладався для надання
можливості ознайомитись із
матеріалами справи, надати нові докази
тощо). Проте, нових доказів позивачем не
надано та про можливість їх надання в
майбутньому в заяві позивача не
зазначено.

Судова колегія також зазначає, що
згідно із ч.3 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Подача клопотань,
спрямованих на штучне затягування
судового процесу, суперечить, зокрема,
вимогам статті 6 Конвенції про захист
праві людини і основоположних свобод
1950 року, учасником якої є Україна,
стосовно права кожного на розгляд його
справи судом упродовж розумного
строку.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає дану заяву
необґрунтованою та такою, що не
відповідає принципу добросовісності в
користуванні процесуальними правами, а
тому відмовляє в її задоволенні.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, колегія суддів вважає,
що в межах наданих їй повноважень
створені належні умови для надання
сторонами доказів та здійснені всі
необхідні дії щодо витребування
додаткових доказів, а тому вважає за
можливе розглядати справу за наявними
в ній і додатково поданими на вимогу
суду матеріалами і документами.

Отже, колегія суддів, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, всебічно та
повно дослідивши матеріали справи та
надані учасниками судового процесу
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, встановила наступне.

08 листопада 2013 року між Національним
банком України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області (відповідачем) та
публічним акціонерним товариством
"Реал Банк" (третьою особою) було
укладено кредитний договір №1
(системний номер 0 в SAP ERP P02, надалі
- кредитний договір). Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками
установ (т.1 а.с.140-142).

Відповідно до умов вказаного договору,
кредитор (відповідач) зобов'язався
надати позичальнику (третій особі)
стабілізаційний кредит для підтримки
ліквідності шляхом відкриття
невідновлювальної кредитної лінії в
сумі 800000000,00 гривень на строк з 08
листопада 2013 року до 01 листопада 2015
року, з терміном освоєння кредиту
впродовж 3 місяців з дати прийняття
постанови Правління Національного
банку України від 07 листопада 2013 року
№448/БТ. За умовами договору, кредит
надається траншами:

- 1-й транш в сумі 164000000,00 гривень у
листопаді 2013 року;

- інші транші надаються за окремими
додатковими договорами до цього
договору.

14 листопада 2013 року між сторонами
вищевказаного кредитного договору
було укладено додатковий договір №1
разом із графіком повернення кредиту
(т.1 а.с.144-145), за умовами якого, було
змінено строк повернення кредиту, а
саме з 08 листопада 2013 року до 30 жовтня
2015 року, та змінено умови виплати
траншів наступним чином:

- 1-й транш в сумі 164000000,00 гривень до 11
листопада 2013 року;

- 2-й транш в сумі 636000000,00 гривень до 15
листопада 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач належним чином виконав
умови кредитного договору, а саме
здійснив перерахування 800000000,00 гривень
на розрахунковий рахунок третьої
особи, що підтверджується меморіальним
ордером № (#748390601) від 11 листопада
2013 року на суму 164000000,00 гривень (т.2
а.с.101), меморіальним ордером №
(#750598101) від 15 листопада 2013 року на суму
636000000,00 гривень (т.2 а.с.102) та довідкою
про залишкову суму боргу за наданим
відповідачем кредитом третій особі
станом 25 вересня 2014 року (т.2 а.с.103).

Крім того, у відповідності до п.1.4.2
додаткового договору №1 від 14
листопада 2013 року, під забезпечення
відповідного кредиту в заставу
надаються:

"Комплекс, нафтобаза, розташований за
адресою: Херсонська обл., м.Херсон,
вулиця Чайковського, будинок 236, який
належить власнику істотної участі в
ПАТ "Реал Банк" ТОВ "Всеукраїнський
промисловий союз" на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1 13
грудня 2010 року (зареєстровано в реєстрі
за №3063) та комплекс, що розташований за
адресою: Херсонська обл., м.Херсон,
вулиця Нафтогавань, будинок б/н, який
належить власнику істотної участі в
"Реал Банк" ТОВ "Всеукраїнський
промисловий союз" на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1 13
грудня 2010 року (зареєстровано в реєстрі
за №3065), за ринковою вартістю ,00
гривень без ПДВ, про що укладений
договір іпотеки № 1/2 від 15 листопада 2013
року".

15 листопада 2013 року, на виконання умов
кредитного договору, враховуючи зміни,
внесені додатковим договором №1 від 14
листопада 2013 року, між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Всеукраїнський промисловий союз", в
особі директора ОСОБА_4 (позивачем,
іпотекодавцем) та Національним банком
України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області (відповідачем,
іпотекодержателем) було укладено
договір іпотеки №1/2 (надалі - спірний
договір). Даний договір було підписано
повноважними представниками з обох
сторін та скріплено печатками (т.1
а.с.14-16). Крім того, у відповідності до
норм чинного законодавства,
відповідний договір було посвідчено
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстровано у реєстрі за №3382.

Відповідно до умов спірного договору,
іпотекодавець (позивач), в якості
майнового поручителя публічного
акціонерного товариства "Реал Банк"
(третьої особи, боржника), з метою
забезпечення зобов'язань боржника за
кредитним договором №1 від 08 листопада
2013 року, передав в іпотеку
іпотекодержателю (відповідачу)
наступне майно (надалі - предмет
іпотеки):

"1) комплекс, нафтобаза: лабораторний
комплекс "А" площею 1510,1 кв.м.; пожарне
депо "Б" площею 234,2 кв.м.; склади "В,В1,Н";
червоний куток "Г"; водомірна будівля
"К"; теплопункт "О"; відкрита водонасосна
№7; операторна "Л"; будівлі розливу та
наливу нафтопродуктів "Р,Р1"; дизельна
електростанція "С"; тарний склад "ЦІ";
пожежний басейн №92; будівля насосної
"Є2"; відкрита насосна "З"; операторна "Я"
площею 201,0 кв.м.; механічна майстерня "Є"
площею 555,0 кв.м.; альтанка "МІ";
лабораторія "И" площею 115,3 кв.м.;
слюсарна майстерня "И1"; відкритий склад
"Ю"; відкрита насосна "У"; пункт збору
відпрацьованих масел "Ю1"; заглиблена
насосна №91; охоронні будки "Ю2, ЮЗ, Ю4";
туалети "Ж, Ж1"; трансформаторні
підстанції "Ч, 41"; сховище "Щ"; будівля
"Х4"; залізнична колія №102, 104; навіс "Д";
будівля допоміжного призначення "М, Ф2";
склад "К1"; склад зберігання матеріалів
"Ш, Ш1"; котельні "Ш2, ШЗ"; обмивочний пункт
"Ф"; котельня "Т"; диспетчерська "П"; гараж
"X" площею 167,6 кв.м.; гараж "XI" площею 142,1
кв.м.; гараж "ХЗ" площею 140,4 кв.м.; гараж
"Х5" площею 206,8 кв.м.; гараж "Х6" площею 181,5
кв.м.; залізнична естакада №101, 103;
відкрита насосна споруда №93; РГС №23-29;
РВС №5-22; мостіння №1; огорожа №1,2,3,4; АБП
№ 106; авто естакада №105; РГС №77-80; РГС
№30-32; РГС №83-90; РГС №67; РВС №81; огорожа
№15; огорожа №94,95; огорожа №97-100;
нафтопровід №107, що розташовані за
адресою: Херсонська обл., м. Херсон,
вулиця Чайковського, будинок 236;

2) комплекс: лабораторія "А" площею 119,7
кв.м.; клуб "Б" площею 213,3 кв.м.;
санпропускник "В" площею 366,6 кв.м.;
дизель-генераторна "Г" площею 72,5 кв.м.;
електромайстерня "Д" площею 101,8 кв.м.;
нафтонасосна "Є" площею 585,6 кв.м.;
операторська "Ж" площею 82,4 кв.м.;
котельня "З" площею 475,6 кв.м.; прохідна
"І"; склади "Т,К,0"; водонасосні станції
"Л,Р"; сторожки "М,МІ,М2,МЗ"; каналізаційна
"Н"; очисні споруди "П,П1,П2"; пожарне депо
"С"; пробосховище "ТІ"; механічні
майстерні "У,У1,У2"; бойлерна "Ф"; ТП-142 "X";
розподільна "Ц"; розподільна "ЦІ";
пожежні крани №1,2,3; водопровід №4,5;
свердловина №6,7; огорожа №8-12;
резервуари очисних споруд №28-32;
бомбосховище №57; туалети "Ш,Ш,Ш2";
мостіння №1; склад "Ч" резервуари ПММ
№18-27; резервуари ПММ №33-35; резервуари
ПММ №37-44; резервуари ПММ №46-48; пожежні
резервуари №49-50; резервуари для
конденсату №51,52,53; каналізаційний
резервуар №56; нафтопровід №58; пристані
№13-17, що розташовані за адресою:
Херсонська обл., м. Херсон, вулиця
Нафтогавань, буд. б/н."

Згідно із п.1.1 спірного договору,
загальна ринкова вартість без ПДВ
предмету іпотеки станом на 16 вересня 2013
року склала ,00 гривень.

Виходячи зі змісту позовної заяви,
позивач вказує на той факт, що спірний
договір іпотеки було укладено від
імені його підприємства особою
(директором ОСОБА_4), яка не мала
належних на те повноважень та за
відсутності необхідного для його
укладення рішення зборів учасників
підприємства в супереч ч.3 ст.92 та абз.2
ч.2 ст.98 Цивільного кодексу України, а
тому просив суд визнати вказаний
договір недійсним в порядку ст.215
Цивільного кодексу України.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, колегія суддів дійшла висновку
про відмову у позові, виходячи з
наступного.

У відповідності до положень Статуту
товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
промисловий союз" (надалі - статут) його
учасниками є:

- компанія Весторгія Холдінгз ЛТД із
часткою статутного капіталу, яка
складає 5125,00 гривень (0,06 %);

- товариство з обмеженою
відповідальністю "Остро" із часткою
статутного капіталу, яка складає 8536541,67
гривень (99,94 %).

Згідно із ч.1 ст.99 Цивільного кодексу
України, загальні збори товариства
своїм рішенням створюють виконавчий
орган та встановлюють його компетенцію
і склад.

Відповідно до п.8.3.6 статуту та
протоколу загальних зборів учасників
товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
промисловий союз" №7-11/13 від 07 листопада
2013 року (т.1 а.с.126), 100% кількості голосів
було призначено на посаду директора
товариства ОСОБА_4. Даний факт також
підтверджується наказом №2/07 від 08
листопада 2013 року (т.1 а.с.125).

Згідно із протоколом загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
промисловий союз" №13-11/13 від 13
листопада 2013 року (т.1 а.с.123), було
прийнято рішення, яким передано
Національному банку України в іпотеку
належне товариству майно на умовах,
визначених в договорі іпотеки,
укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
промисловий союз" та Національним
банком України, а саме:

- комплекс об'єктів нерухомості, що
знаходяться за адресою: м.Херсон,
вул.Нафтогавань, будинок б/н;

- комплекс об'єктів нерухомості, що
знаходяться за адресою: м.Херсон,
вул.Чайковського, будинок 236.

Згідно із протоколом загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
промисловий союз" №14-11/13 від 14
листопада 2013 року (т.1 а.с.124) було
прийнято рішення, яким надано
повноваження генеральному директору
на підписання від імені товариства з
Національним банком України договору
іпотеки та всіх документів, необхідних
для підписання договору іпотеки.

Вищевказані протоколи загальних
зборів було підписано усіма учасниками
товариства та скріплено печатками
підприємств.

Однак, позивачем, в обґрунтування
заявлених позовних вимог, на
підтвердження того, що вищенаведені
протоколи є недійсними, оскільки були
підписані неповноважною на те особою, а
саме представником компанії Весторгія
Холдінгз ЛТД Герасимчуком Миколою
Олександровичем, та те, що відповідач,
укладаючи спірний договір, повинен був
знати про цей факт, було надано до суду
письмове рішення одноосібного
директора компанії Весторгія Холдінгз
ЛТД №303402 (т.2 а.с.21-22) та лист за №303402 від
08 вересня 2013 року (т.2 а.с.24-25).

З огляду на додані позивачем рішення та
лист вбачається, що довіреність від 15
травня 2013 року, якою було уповноважено
Миколу Герасимчука (голову зборів) на
підписання вищевказаних протоколів,
була відкликана компанією Весторгія
Холдінгз ЛТД 08 вересня 2013 року.
Відповідне рішення набрало чинності 09
вересня 2013 року.

З приводу цього, колегія суддів
зазначає наступне.

У відповідності до статті 9 Першої
директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських
Співтовариств "Про координацію
гарантій (застережних заходів), які
вимагаються країнами-членами від
компаній в рамках контексту другого
абзацу статті 58 Договору для захисту
інтересів членів та інших з
перспективою зробити такі гарантії
однаковими в усьому Співтоваристві",
дії органів компанії покладають на
компанію зобов'язання навіть якщо ті
дії виходять за межі цілей компанії,
при умові, що такі дії не виходять за
компетенцію вказаних органів,
передбачену або дозволену
законодавством. Однак, країни-члени
можуть обумовити, що компанія не несе
відповідальності, якщо такі дії
виходять за межі цілей компанії і вона
може довести, що треті сторони знали
про те, що вказані дії виходять за межі
цілей компанії, або, відповідно до
обставин, не могли не знати про таке.

До того ж, припис абзацу першого
частини третьої статті 92 Цивільного
кодексу України зобов'язує орган або
особу, яка виступає від імені юридичної
особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас, саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (п.3.3 постанови ВГСУ №11 від 29
травня 2013 року).

Позивачем не додано до матеріалів
справи жодних доказів того, що
відповідач, на час укладання спірного
договору, знав або міг знати про
відкликання компанією Весторгія
Холдінгз ЛТД довіреності Миколи
Герасимчука від 15 травня 2013 року.

Юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону (ч.1
ст.92 Цивільного кодексу України).

Що ж до кола повноважень
відокремленого підрозділу юридичної
особи стосовно вчинення правочинів від
імені цієї особи, то воно визначається
її установчими документами, положенням
про відокремлений підрозділ, яке
затверджене юридичною особою.

За приписами п.3.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№11 від 29 травня 2013 року, письмовий
правочин може бути вчинений від імені
юридичної особи її представником на
підставі довіреності, закону або
адміністративного акта. Особа,
призначена повноважним органом
виконуючим обов'язки керівника
підприємства, установи чи організації,
під час вчинення правочинів діє у межах
своєї компетенції без довіреності.

Статтею 207 Цивільного кодексу України,
згідно з якою, правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Також, слід звернути увагу на той факт,
що позивач не посилається на незаконне
використання печатки компанії
Весторгія Холдінгз ЛТД, на наявність
службового розслідування за фактом
незаконного використання печатки. Не
надано позивачем і доказів звернення
до правоохоронних органів стосовно
обставин, на які посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог.

З урахуванням викладеного, враховуючи
факт скріплення спірних протоколів
печаткою компанії Весторгія Холдінгз
ЛТД, те, що питання недійсності цих
протоколів повинно розглядатися в
окремому судовому провадженні та не
входить до предмету даного позову, та
те, що вказані протоколи, на момент
розгляду спору, позивачем не оскаржені,
колегія суддів вважає їх належним
доказом того, що на час підписання
спірного договору, директор ОСОБА_4
мала належні повноваження для його
підписання.

Зі змісту статуту вбачається, що до
компетенції зборів учасників
товариства відноситься затвердження
договорів (угод, контрактів), сума яких
перевищує 500000,00 гривень, а до
компетенції директора товариства
відноситься укладання договорів (угод,
контрактів), сума яких перевищує 500000,00
гривень (п.п.8.3.7, 8.6.4. статуту).

Відповідно до пункту "і" ч.5 ст.41 і ст.59
Закону України "Про господарські
товариства", до компетенції загальних
зборів учасників товариства з
обмеженою відповідальністю віднесено
затвердження договорів, укладених на
суму, що перевищує вказану в статуті
товариства.

Цими нормами передбачено не укладення
договорів, а їх затвердження. Тому, якщо
господарським судом буде з'ясовано, що
статутом товариства з обмеженою
відповідальністю право виконавчого
органу цього товариства на укладення
договору не обмежено, тобто такий орган
уклав договір без порушення наданих
йому повноважень, то сам лише факт не
затвердження договору після його
підписання не може бути підставою для
визнання договору недійсним (п.3.5
постанови ВГСУ №11 від 29 травня 2013 року).

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів вважає, що спірний
договір було підписано директором
ОСОБА_4 без перевищення своїх статутних
повноважень.

Зі змісту статті 241 Цивільного кодексу
України вбачається, що правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Судовою колегією встановлено факт
подальшого схвалення сторонами умов
спірного договору. Такими доказами,
зокрема, є акт про перевірку стану
наданого банком забезпечення
(нерухомого майна) від 18 березня 2014 року
№10-008/14/15БТ (т.2 а.с.104-105 ), акт про
перевірку стану наданого банком
забезпечення (нерухомого майна) від 18
березня 2014 року №10-008/13/14БТ (т.2 а.с.107-108),
та переліки майна товариства з
обмеженою відповідальністю
"Всеукраїнський промисловий союз" (т.2
а.с.106,109). Відповідні акти та переліки
складені, підписані та скріплені
печаткою підприємства позивача.

Щодо оформлення спірного договору у
відповідності до норм чинного
законодавства, колегія судів зазначає
наступне.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону
України "Про іпотеку", іпотечний
договір укладається між одним або
декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Цивільна правоздатність та
дієздатність юридичної особи, від
імені якої діє уповноважений орган
та/або посадова особа, перевіряється
нотаріусом на підставі установчих
документів, що підтверджується
інформацією відповідних державних
реєстрів та документами, що
підтверджують повноваження органів
та/або посадових осіб (ч.1 гл.5 р.1 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України №296/5 від 22 лютого 2012 року).

Нотаріальна дія вважається вчиненою з
моменту внесення про це запису до
реєстру для реєстрації нотаріальних
дій. Запис у реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій є доказом вчинення
нотаріальної дії (ч.ч.2,3 гл.11 р.1 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України №296/5 від 22 лютого 2012 року).

Дослідивши спірний договір, судова
колегія вважає, що усі необхідні
нотаріальні дії щодо оформлення
спірного договору були виконані
належним чином та не суперечать нормам
чинного законодавства України.

До того ж, колегія суддів звертає увагу
позивача, що останній не позбавлений
права на оскарження вищевказаних
нотаріальних дій, якими було
посвідчено спірний договір.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного
кодексу України, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна з сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

У силу припису статті 204 Цивільного
кодексу України, правомірність
правочину презюмується. Отже, обов'язок
доведення наявності обставин, з якими
закон пов'язує визнання господарським
судом оспорюваного правочину
недійсним, покладається на позивача.

За приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням вищевикладеного,
об'єктивно дослідивши матеріали справи
та докази, покладені в обґрунтування
позовних вимог та заперечень проти них,
враховуючи, що позивачем належним
чином не доведено та не надано належних
доказів перевищення повноважень
директором ОСОБА_4, передбачених
статутом підприємства, на момент
укладення спірного договору,
враховуючи встановлення судом факту
схвалення оспорюваного правочину,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що позивачем не доведено
наявність передбачених Законом умов
для визнання спірного договору
недійсним, у зв'язку з чим, позовні
вимоги про визнання договору іпотеки
№1/2, укладеного між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Всеукраїнський промисловий союз" та
Національним банком України в особі
Управління Національного банку
України в Харківській області,
посвідченого приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого у
реєстрі за №3382, є безпідставними, та
такими, що не ґрунтуються на Законі, а
отже задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, колегія суддів керується
ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких, судовий збір
покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.92, 99, 204, 207, 215,
241 Цивільного кодексу України, пункту
"і" ч.5 ст.41 і ст.59 Закону України "Про
господарські товариства", ч.1 ст.18
Закону України "Про іпотеку", та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 17 жовтня 2014
року.

Головуючий суддя Суддя Суддя К.В.
Аріт В.В. Суслова В.О. Яризько