ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.
Справа № 920/608/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя

Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі - Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Бойчук Н.П. за довіреністю
від 28.12.2011р.;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Спільного
підприємства "БІК", м. Ромни (вх. № 2479С/2)
на рішення господарського суду
Сумської області від 25.07.2014р. по справі
№ 920/608/14

за позовом Спільного підприємства
"БІК", м. Ромни,

до відповідача Роменської міської
ради, м. Ромни,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Підприємство
Облспоживспілки "Роменський ринок", м.
Ромни,

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА

Рішенням господарського суду Сумської
області від 25.07.2014р. (суддя Заєць С.В.) в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
з посиланням на ст. 344 Цивільного
кодексу України мотивоване тим, що
добросовісне заволодіння, а також
знаходження спірного майна у
добросовісному відкритому та
безперервному володінні позивача не
доведено, тому позовні вимоги щодо
визнання права власності за
набувальною давністю не можуть бути
задоволенні.

Спільне підприємство "БІК" не
погодившись з зазначеним рішенням,
звернулось до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду Сумської
області від 25.07.2014р. скасувати і
прийняти нове, яким позовні вимоги
Спільного підприємства "БІК"
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що висновки
суду першої інстанції щодо відсутності
ознак добросовісного заволодіння
спірного нерухомого майна є
безпідставним.

До апеляційного господарського суду
надійшло пояснення від третьої особи
(вх. 8298 від 29.09.2014р.), в якому повідомляє
про те, що позивач в апеляційній скарзі
не зазначив конкретної адреси
розміщення нерухомого майна, третя
особа не мала відносин з позивачем у
своїй господарській діяльності, у
зв'язку з цим третя особа не може надати
конкретних заперечень до суду. Крім
того, просить розглянути апеляційну
скаргу без участі представника третьої
особи.

До Харківського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання (вх. 8874 від 13.10.2014р.) від
представника відповідача, в якому
просить суд при розгляді справи
покладається на розсуд суду та
розглядати справу за відсутності
представника відповідача.

У судовому засіданні 13.10.2014р.
представник позивача не заперечував
проти розгляду справи без участі
представників інших учасників процесу,
а також підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив її задовольнити,
рішення місцевого господарського суду
- скасувати.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

До господарського суду Сумської
області звернулось Спільне
підприємство «БІК» з позовною заявою
про визнання права власності на
нерухоме майно, а саме магазин літ. А,
загальною площею 22,8 кв.м., який
розташований на Базарній площі м.
Ромни, за набувальною давністю.

В обґрунтування поданої позовної заяви
позивач посилається на те, що з 17.06.1992р.
і по теперішній час, тобто більше 10
років, СП «БІК» добросовісно, відкрито
і безперервно володіє нерухомим майном
- магазином літ. А, загальною площею 22,8
кв.м., який розташований на базарній
площі м. Ромни.

Крім того, виконавчим комітетом
Роменської міської ради 13.03.1995р.
виготовлено технічний паспорт,
відповідно до якого вбачається, що
самочинне будівництво відсутнє,
приміщення не є аварійним та придатне
до використання.

Таким чином, на думку позивача, він має
право на визнання за собою право
власності на даний об'єкт за
набувальною давністю у відповідності
до ст. 344 Цивільного кодексу України.

25.07.2014р. господарським судом першої
інстанції винесено оскаржуване
рішення з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та підстав для задоволення
апеляційної скарги не знаходить, з
огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 344 Цивільного
кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Тобто, набувальна давність поширюється
на випадки фактичного, безтитульного
володіння чужим майном. Володіння має
бути добросовісним, тобто, обставини, у
зв'язку з якими виникло володіння чужою
річчю, не давали найменшого сумніву
стосовно правомірності набуття майна.
Володіння має бути відкритим,
очевидним для всіх третіх осіб, які
повинні мати можливість спостерігати
за ним, але це не означає, що володілець
зобов'язаний спеціально інформувати
оточуючих про своє володіння річчю.
Володіння має бути безперервним
протягом визначених законом строків.
Якщо власник майна тривалий час не
виявляв наміру визнати річ своєю, то
він погодився з її втратою, тому слід
визнати цю річ власністю фактичного
добросовісного володільця.

Позивач, зважаючи на те, що він понад
десять років відкрито, добросовісно
володів та продовжує володіти спірною
будівлею, а інше не встановлено законом
чи рішенням суду, вважає, що норми ст. 344
ЦК України розповсюджуються на
цивільні відносини за даним спором
зважаючи на п. п. 4, 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України.
Позивач також вважає, що існують
підстави для визнання за ним права
власності на спірне приміщення за
набувальною давністю.

Однак, така думку позивача є
безпідставною з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України
визначено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Як зазначалось вище частиною 1 ст. 344
Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Дана стаття визначає ознаки володіння,
які є необхідними для набуття права
власності на річ за набувальною
давністю, а саме: володіння має бути
добросовісним, тобто володілець не
знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, інакше кажучи,
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву стосовно
правомірності набуття майна;
встановлення характеру володіння
(добросовісне і недобросовісне) при
виникненні спору здійснюється судом з
урахуванням обставин справи, з якої
виникло володіння чужою річчю;
володіння має бути відкритим,
очевидним для всіх третіх осіб, які
повинні мати можливість спостерігати
за ним; володіння має бути безперервним
упродовж визначених законом строків
(для нерухомого майна - упродовж 10
років, а для рухомого майно - 5 років).

Відтак, суттєвим для виникнення права
власності за набувальною давністю,
крім безперервного відкритого
володіння упродовж 10 років нерухомим
майном, є встановлення обставин
добросовісного заволодіння таким
майном у розумінні приписів ч. 1 ст. 388
Цивільного кодексу України, тобто коли
особа не знала і не могла знати, що вона
заволоділа чужим майном.

З огляду на те, що предметом позову у
даній справі є визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, необхідно
встановити:

- момент виникнення права власності за
набувальною давністю та строк
володіння;

- характер володіння (добросовісне,
недобросовісне);

- обставини справи, за якими виникло
володіння спірним майном й чи підпадає
це володіння під ознаки безтитульного
(незаконного) володіння;

- юридичний статус спірного майна, а
саме, чи є це майно чужим для позивача;

- особу, яка є власником спірного майна.

Інститут набувальної давності
базується на сукупності обставин,
зазначених у частині першій статті 344
Цивільного кодексу України, а саме:
тривалого, добросовісного, відкритого
та безперервного володіння майном як
своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що
має закінчиться визначений у Кодексі
строк, що розрізняється залежно від
речі (рухомої чи нерухомої), яка
перебуває у володінні певної особи, і
для нерухомого майна складає десять
років.

Однак, твердження позивача про те, що
ним протягом тривалого терміну з 1992
року здійснюються заходи з підтримання
належного технічного стану та
безпечної експлуатації спірного майна,
також не може свідчити про
добросовісне володіння спірним майном
в розумінні ст. 344 Цивільного кодексу
України, оскільки вказані заходи є лише
діями з обслуговування майна при
користуванні ним. Так, згідно зі ст.ст.
18, 26 Закону України "Про
електроенергетику" обслуговування
об'єктів електроенергетики
проводиться за рахунок користувачів
цих об'єктів, а безпечну експлуатацію
енергетичних установок споживача та їх
належний технічний стан забезпечує сам
споживач.

Добросовісне володіння означає, що
особа не знала і не повинна була знати,
що володіє річчю незаконно. Тому
встановлення добросовісності залежить
від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність
володіння теж є необхідними умовами
для набуття права власності за
набувальною давністю і означають, що
володілець володіє річчю відкрито, без
таємниць, а також те, що протягом
означеного в законі строку володілець
не вчиняв дій, що свідчили б про
визнання ним обов'язку повернути річ
власнику, а також йому не пред'являвся
правомочною особою позов про
повернення майна.

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про безпідставність посилань позивача
на відкритість володіння спірним
майном через перебування цього майна
на його балансі, що не є безспірною
ознакою виникнення права володіння
даним майном. Оскільки, бухгалтерський
баланс є лише формою бухгалтерського
обліку, визначення складу і вартості
майна та обсягу фінансових зобов'язань
на конкретну дату, а не визначає
підстав знаходження майна у власності
(володінні) юридичної особи.

Однак, набуття права власності за
набувальною давністю і на безхазяйне
нерухоме майно є за правовою природою є
два різні інститути набуття права
власності.

По-перше, набуття права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
можливе і у разі існування відомостей
про попереднього власника, що
унеможливлює набуття права власності
як на безхазяйну річ.

По-друге, право власності на безхазяйне
нерухоме майно набувається єдиним,
чітко визначеним суб'єктом -
відповідною територіальною громадою, а
у разі набуття права власності за
набувальною давністю - будь-яким
суб'єктом цивільних правовідносин з
урахуванням положень пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, відповідно
до яких правила його статті 344 про
набувальну давність в частині визнання
права власності на нерухоме майно за
правилами набувальної давності
можливе не раніше 1 січня 2010 року.

Таким чином, однією з найголовнішим
умов набуття права власності за
набувальною давністю є встановлення
того, що особа заволоділа чужою річчю,
тобто річчю, яка належить на праві
власності іншій особі.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та встановлено господарським
судом першої інстанції позивачем не
доведено належність даного об'єкту
іншій особі на праві власності, яке у
неї було б зареєстроване відповідно до
вимог чинного законодавства.

Крім того, лист Комунального
підприємства "Роменське міськрайонне
бюро технічної інвентаризації" (а.с. 66)
підтверджує відсутність навіть адреси
будівлі, а інвентарна справа
виготовлена 19.07.1994р. на замовлення
самого позивача - СП «БІК». Позивачем
документально не підтверджено
належність спірного нерухомого майна
попередньому власнику до 1992 року (часу,
з якого позивачем відлічується
десятирічний строк користування
майном для набуття права власності за
набувальною давністю).

Таким чином, позивачем не доведено всіх
необхідних умов для набуття ним права
власності на нерухоме майно, зокрема не
доведено добросовісного заволодіння
чужим майном на законних підставах, а
окрім того даному об'єкту нерухомості
не було присвоєно адреси, без якої
неможливо ідентифікувати нерухоме
майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що господарський суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову у задоволенні вимог позивача
та про їх безпідставність, а тому
вважає, що рішення місцевого
господарського суду від 25.07.2014р.
законне та обґрунтоване, тому не
підлягає скасуванню, апеляційна скарга
Спільного підприємства «БІК» не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Спільного
підприємства "БІК", м. Ромни, залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 25.07.2014р. у справі №920/608/14
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
15.10.2014р.

Головуючий суддя
Л.М. Здоровко

Суддя
О.В. Плахов

Суддя
І.А. Шутенко