ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.Справа № 922/3634/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кантар", м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" про стягнення
заборгованості в розмірі 9425,00 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Тимофєєва Т.Л. за
довіреністю від 15.07.2014 року,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кантар", м. Київ
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" про стягнення
заборгованості в розмірі 9425,00 грн. В
обґрунтування позовних вимог, позивач
посилається на неналежне виконання
покладених на відповідача обов`язків в
частині повної та своєчасної оплати за
отриманий товар, на підставі
видаткових накладних № 1699 від 10.10.2013
року, № 1719 від 16.10.2013 року, № 1724 від
17.10.2013 року, з урахуванням чого та
враховуючи приписи ст. ст. 526, 629, 712
Цивільного Кодексу України, просить
суд стягнути з відповідача суму
основного боргу в розмірі 9425,00 грн. та
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.08.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 22.09.2014
року о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22.09.2014 року
розгляд справи було відкладено на
13.10.2014 року о 11:45 год. Крім того, вказаною
ухвалою, на підставі не надання
позивачем до заяви про зменшення
позовних вимог доказів направлення
останньої на адресу відповідача, суд
вирішення питання щодо прийняття заяви
про зменшення позовних вимог залишив у
наступне судове засідання.

До господарського суду Харківської
області 13.10.2014 року від представника
позивача надійшло клопотання про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якого позивач просить суд, у зв'язку
з частковою сплатою відповідачем суми
боргу, зменшити розмір позовних вимог
та стягнути з відповідача на свою
користь суму боргу в розмірі 4425,00 грн.
та судові витрати.

Представник позивача в призначене
судове засідання з'явився, позовні
вимоги, з урахуванням здійснених
відповідачем часткових оплат
підтримує у повному обсязі, з
урахуванням чого просить суд стягнути
з відповідача суму боргу в розмірі 4425,00
грн. та судові витрати.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення №024.

Отже, розглянувши надані позивачем
заяви про зменшення позовних вимог (від
18.09.2014 року та від 13.10.2014 року), суд
зазначає, що положеннями п. 3.11., п. 3. 12.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Отже, розглянувши надані представником
позивача зменшення позовних вимог,
зазначає, що позивачем до вказаних заяв
про зменшення позовних вимог не надано
доказів направлення останніх на адресу
відповідача, а тому у суду відсутні
правові підстави для прийняття
останніх до розгляду, тому, суд не
приймає їх до розгляду, натомість судом
розглядається вимога щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
видатковими накладеними в розмірі
9425,00 грн.

Отже, відповідач не скористався своїми
правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь його представника в
судовому засіданні, на спростування
позовних вимог позивача, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, а також з
огляду на те, сторони були попередженні
про розгляд справи за наявними
матеріалами у разі їх нез'явлення в
засідання суду, суд згідно за статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кантар", м. Київ
(позивач) поставило Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Богодухівський молзавод" (відповідач)
товар на суму 12 425,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № 1699 від 10.10.2013 року на суму
3200,00 грн., № 1719 від 16.10.2013 року на суму
2460,00 грн., № 1724 від 17.10.2013 року на суму
6765,00 грн., відповідач вказаний товар
отримав, про що свідчать довіреності на
отримання ТМЦ, які місяться в
матеріалах справи (арк.с. 21, 24).

Проте, така поставка товару відбулася
не в межах виконання договору оскільки,
видаткові накладні № 1699 від 10.10.2013 року
на суму 3200,00 грн., № 1719 від 16.10.2013 року на
суму 2460,00 грн., № 1724 від 17.10.2013 року на
суму 6765,00 грн. не містить посилання на
будь-який договір.

Тобто, між сторонами фактично було
укладено окремий договори
купівлі-продажу, відповідно до
відвантаження товару позивачем та
прийняття його відповідачем, згідно
відповідної накладної. А письмовим
підтвердженням укладання такого
договору, у відповідності до п. 1 ст. 208
ЦК України є відповідна письмова
накладна із зазначенням найменування
товару, його кількості та ціни. Проте, з
урахуванням особливостей укладення
цих договорів купівлі-продажу єдиною
істотною їх умовою (договірною
категорією) сторони визначили лише
найменування та кількість товару і
ціну відповідного договору, яка
становить загальну вартість товару,
який отримано відповідачем за
відповідною видатковою накладною, а
отже у подальшому сторони мали
керуватися положеннями чинного
законодавства, що регулює
правовідносини купівлі-продажу та
загальний порядок виконання
зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити товар після його
прийняття, якщо договором або актом
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо
строк виконання боржником обов'язку не
встановлений, то кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Таким чином, оскільки сторонами строку
виконання обов'язку відповідача щодо
оплати товару встановлено не було, то, у
відповідності до ст.ст. 530, 655, 692 ЦК
України, відповідач повинен був
розрахуватись за отриману продукцію у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надіслав на адресу відповідача
претензію №754/2014 від 07.04.2014 року, що
містила в собі вимогу сплатити на
протязі 7-ми днів, заборгованість у
розмірі 9425,00грн.

В порушення положень ст. ст. 530, 655, 692 ЦК
України заборгованість за видатковими
накладними № 1699 від 10.10.2013 року, № 1719
від 16.10.2013 року , № 1724 від 17.10.2013 року, в
загальному розмірі 9425,00 грн.
відповідачем позивачу станом на момент
звернення останнього сплачена не була.

Проте, як встановлено судом, вже після
порушення провадження у даній справі
відповідачем було частково сплачено
суму боргу в розмірі 5000,00 грн. на
рахунок позивача, про що свідчать
банківські виписки надані позивачем
згідно супровідного листа (вх.№ 35702 від
13.10.2014 року), з урахуванням чого
провадження у справі в цій частині
підлягає припиненню на підставі п.1-1.
ч.1. ст. 80 ГПК України.

З урахуванням викладеного судом
встановлено, що сума заборгованості в
розмірі 4425,00 грн. відповідачем станом
на момент розгляду справи не сплачена.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту відвантаження
товару, суд визнає вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 4425,00 грн.
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, п.1-1.
ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" (62103, Харківська область,
Богодухівський район, м. Богодухів,
пров. Харківський, буд. 6, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кантар", м. Київ (04655,
м.Київ, вул.Верхній Вал, 72, ) суму боргу в розмірі 4425,00 грн. та
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення суми боргу в
розмірі 5000,00 грн. - провадження у справі
припинити на підставі п.1-1. ч.1. ст. 80 ГПК
України.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/3634/14