КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р. Справа№ 911/3848/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Ільєнок Т.В.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Іванов П.О. - за
довіреністю

від відповідача: Палькевич Н.С. - за
довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на рішення господарського
суду Київської області від 20.05.2014р.
(дата підписання 23.05.2014р.)

по справі № 911/3848/13 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Київоблгаз"

про стягнення 1097488,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до
господарського суду Київської області
з позовом до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Київоблгаз" про стягнення
заборгованості за природний газ,
поставлений відповідно до укладеного
між сторонами договору, в тому числі:
935018,62грн. основного боргу, 72488,33грн.
пені, 19069,83грн. інфляційних втрат,
70912,13грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду
Київської області від 08.11.2013р. позов
задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
„Київоблгаз" на користь Дочірньої
компанії „Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" 19069,83грн. інфляційних витрат,
65638,36грн. 3% річних та 1 694,18 грн. судового
збору. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.01.2014р.
зазначене судове рішення скасоване в
частині відмови в позові про стягнення
8160,50грн. пені, в цій частині прийняте
нове рішення про задоволення позову. В
решті судове рішення залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.03.2014 року рішення
господарського суду Київської області
від 08.11.2013 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
30.01.2014 року у справі № 911/3848/13 скасовано,
а справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду
Київської області від 20.05.2014р. позовні
вимоги задоволено частково; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Київоблгаз" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 8 407, 51 грн. пені, 19 069 , 83 грн.
інфляційних втрат, 65 638 ,36 грн. 3% річних
та 1 862,33 грн. судового збору; в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням,
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Київської області
від 20.05.2014р. у справі №911/3848/13 скасувати
в частині відмови щодо стягнення суми
основного боргу та відмови в стягненні
3% річних у розмірі 5273,77 грн. та прийняти
в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник посилається на те, що
виконання зобов'язання шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог може здійснюватись за заявою
однієї із сторін виключно у разі
відсутності заперечень з іншої. Крім
того, проведення зарахування є
неможливим, оскільки вимоги не є
однорідними, в зв'язку з різною
складовою ціни на природний газ.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.06.2014р. у
справі №911/3848/13 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю., апеляційну
скаргу Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Київської області
від 20.05.2014р. у справі №911/3848/13 прийнято
до провадження, розгляд справи
призначено на 05.08.2014р.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014р., у
зв'язку із перебуванням судді Власова
Ю.Л. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Хрипун О.О., Шаптала Є.Ю.

В судовому засіданні 05.08.2014 оголошено
перерву до 18.08.2014.

08.08.2014 відповідачем через відділ
документального забезпечення суду
подано відзив на апеляційну скаргу, в
якому він просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 18.08.2014, у
зв'язку із перебуванням судді Хрипуна
О.О. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Ільєнок Т.В., Шаптала Є.Ю.

В судовому засіданні 18.08.2014 оголошено
перерву до 23.09.2014.

16.09.2014 відповідачем через відділ
документального забезпечення суду
надано банківські виписки по особовому
рахунку ВАТ «Київоблгаз».

У судовому засіданні 23.09.2014 оголошено
перерву до 29.09.2014.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014, у
зв'язку із перебуванням судді Шаптали
Є.Ю. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Ільєнок Т.В., Власов Ю.Л.

В судове засідання 29.09.2014р.
представники сторін з'явилися.

Представник позивача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити. Представник відповідача
заперечував проти апеляційної скарги,
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановленою судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
20.12.2010 між Дочірньою компанією „Газ
України" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України"
(постачальник) та Відкритим
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
„Київоблгаз", яке перейменовано у
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
„Київоблгаз" (покупець) укладено
Договір про закупівлю природного газу
за державні кошти №06/10-2106 (надалі -
Договір), за умовами п.1.1 якого позивач
зобов'язався поставити відповідачеві
природний газ (власного видобутку та
імпортований ), а відповідач
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2. договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору
постачальник передає покупцеві у 2011
році газ в обсязі до 1100 тис. куб. м., в
тому числі по місяцях: січень - 256 тис.
куб. м., лютий - 209 тис. куб. м., березень -
152 тис. куб. м., квітень - 53 тис. куб. м.,
травень - 11 тис. куб. м., червень - 4 тис.
куб. м., липень - 12 тис. куб. м., серпень - 9
тис. куб. м., вересень - 6 тис. куб. м.,
жовтень - 33 тис. куб. м., листопад - 136 тис.
куб. м., грудень - 219 тис. куб. м., разом 1100
тис. куб. м. За розрахункову одиницю
переданого газу приймається один
кубічний метр (куб. м.), приведений до
стандартних умов).

Згідно п. 4.1. Договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10 числа,
наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що
строк поставки газу: з 1 січня 2011 року по
31 грудня 2011 року включно.

Відповідно до п. 10.1. Договору він
набирає чинності з дати підписання та
скріплення печатками сторін, але не
раніше ніж через 14 днів з дня
опублікування у державному офіційному
друкованому виданні з питань державних
закупівель відомостей про рішення
Уповноваженого органу про погодження
процедури закупівлі в одного учасника,
поширює дію на відносини, що склались
між сторонами з 01.01.2011 року і діє у
частині поставки газу до 31.12.2011 року
включно, а в частині проведення
розрахунків за газ - до їх повного
здійснення.

20.12.2010 між сторонами укладено Додаток
№1 до Договору про закупівлю
природного газу за державні кошти
№06/10-2106-17 від 20.12.2010, за умовами якого
кількість газу, поставленого покупцю,
закріплюється щомісячним актами
приймання-передачі газу, які
підписуються постачальником і
покупцем.

Додатковою угодою №1 від 28.01.2011 до
Договору сторони домовились викласти
назву Договору у наступній редакції:
„Договір поставки природного газу", п.
3.2. договору у наступній редакції: „3.2.
Загальна вартість договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу", п. 10.1. договору в такій
редакції: „10.1. Договір набирає
чинності з дати його підписання
повноважними представниками сторін та
скріплення печатками сторін, діє у
частині поставки газу з 01.01.2011 до 31.12.2011
включно, а у частині проведення
розрахунків за газ - до їх повного
здійснення".

12.04.2011 між позивачем та відповідачем
укладено Додаткову угоду №3 до
Договору за умовами якої сторони
домовились викласти умови Договору
№06/10-2106 від 20.12.2010 у новій редакції, а
назву договору як: „Договір на
купівлю-продаж природного газу".

03.10.2011 між сторонами укладена Додаткова
угода №6 до Договору на купівлю-продаж
природного газу №06/10-2106 від 20.12.2010 за
умовами якої сторони домовились
вважати Договір №06/10-2106 від 20.12.2010
припиненим в частині поставки
природного газу з 01.10.2011 року.

На виконання умов Договору на
купівлю-продаж природного газу №06/10-2106
від 20.12.2010 позивачем за період з січня
2011 по вересень 2011 поставлено, а
відповідачем прийнято від позивача
природний газ загальною вартістю 935 018,62
грн., що підтверджується підписаними та
скріпленими печатками обох сторін
Актами передачі-приймання природного
газу.

26 липня 2013 року відповідач звернувся до
позивача із заявою про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог №23-2426/1 від 26 липня 2013
року, згідно якої повідомив останнього
про зарахування зустрічних однорідних
вимог у сумі 953016,02 грн., зокрема:
зобов'язань відповідача перед
позивачем згідно договору на
купівлю-продаж природного газу №06/10-2106
від 20 грудня 2010 року у розмірі 935018,62 грн.
та за договором №06/11-1315 від 30 серпня 2011
року у розмірі 17997,40грн., та зобов'язань
позивача перед відповідачем за
договором на купівлю-продаж природного
газу №06/10-2025 від 20 грудня 2010 року у сумі
1669971,95 грн. Вказана заява 31 липня 2013 року
отримана позивачем, що підтверджується
відміткою на заяві.

Скасовуючи попередні судові рішення та
направляючи справу на новий розгляд
Вищий господарський суд України в
постанові від 17.03.2014 зазначив, що як
встановлено судами у заяві відповідача
про зарахування зустрічних однорідних
вимог, зокрема йшлося про те, що позивач
має перед відповідачем заборгованість
у розмірі 1669971,95грн. за договором
№06/10-2025 від 20.12.2010р. Проте, судами
попередніх інстанцій не досліджено
змісту зобов'язань кожної із сторін за
названим договором та обставин щодо їх
виконання (невиконання), а отже і не
досліджено обставин щодо наявності
всіх необхідних умов зарахування
зустрічних однорідних вимог по сумі
основного боргу. Неповнота дослідження
обставин справи щодо суми погашення
основного боргу, зумовлює неповноту
дослідження обставин справи і в
частині нарахованих на цю суму пені,
інфляційних втрат та 3% річних.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
20.12.2010 між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник) та Відкритим
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
„Київоблгаз", яке перейменовано у
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
„Київоблгаз" (покупець) був укладений
Договір про закупівлю природного газу
за державні кошти №06/10-2025, відповідно
до умов якого позивач зобов'язувався
передати відповідачеві в 2011 році
природний газ, а відповідач
зобов'язувався приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Відповідач на виконання умов Договору
№06/10-2025 від 20.12.2010 року перерахував
позивачу 103 300 225,16 грн., що
підтверджується банківськими
виписками по особовому рахунку
відповідача, в той час як позивач
поставив відповідачу природний газ на
загальну суму 101 622 504,40 грн., що
підтверджується підписаними та
скріпленими печатками обох сторін
Актами приймання передачі газу. Таким
чином, відповідач сплатив на 1 677 720,76
грн. більше, ніж отримав від позивача
природного газу.

Додатковою угодою № 6 від 03 жовтня
2011року до Договору купівлі-продажу
природного газу №06/10-2025 від 20.12.2010 року
сторони домовились вважати договір
№06/10-2025 від 20.12.2010 року припиненим в
частині поставки природного газу з 01
жовтня 2011 року.

Договором за №23-250-14/12-438 від 24.09.2012 року
про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог переплата за Договором №06/10-2025
була зменшена на 7748,81 грн.

24.09.2012 року відповідач звернувся до
позивача з листом №23-3396, в якому заявив
вимогу негайно перерахувати на рахунок
відповідача заборгованість у розмірі 1
669 971,95 грн. за Договором постачання
природного газу для бюджетних
організацій та установ від 20.12.2010
№06/10-2025. Вказаний лист позивач отримав
24.09.2012 року, що підтверджується
відміткою на листі.

З огляду на вищевикладене, місцевий
господарський суд встановив, що станом
на момент судового розгляду справи,
заява відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог №23-2426/1 від
26 липня 2013 року в силу положень ст. 204
Цивільного кодексу України є
правомірною, а зобов'язання
відповідача перед позивачем зі сплати
935018,62 грн. основного боргу за
поставлений природний газ за Договором
на купівлю-продаж природного газу
№06/10-2106 від 20.12.2010 є припиненим на
підставі ст. 601 Цивільного кодексу
України та ст. 203 Господарського
кодексу України. Врахувавши викладене,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що станом на момент порушення
провадження у справі у відповідача був
відсутній обов'язок сплатити 935018,62 грн.
основного боргу за поставлений
природний газ, у зв'язку з чим в
задоволенні позову в цій частині вимог
судом відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду в частині відмови
у стягненні суми основного боргу,
позивач в апеляційній скарзі зазначає,
що виконання зобов'язання шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог може здійснюватись за заявою
однієї із сторін виключно у разі
відсутності заперечень з іншої. Крім
того, проведення зарахування є
неможливим, оскільки вимоги не є
однорідними, в зв'язку з різною
складовою ціни на природний газ за
вказаними договорами.

Колегія суддів відхиляє доводи
скаржника з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 601 ЦК України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Згідно з частиною третьою статті 203 ГК
України господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

Виходячи з аналізу вказаних норм,
вбачається, що зарахування зустрічних
однорідних вимог є способом припинення
одночасно двох зобов'язань, в одному із
яких одна сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки
(боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам: бути зустрічними (кредитор за
одним зобов'язанням є боржником за
іншим, а боржник за першим
зобов'язанням є кредитором за другим);
бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі речей, зокрема грошей); строк
виконання щодо таких вимог настав, не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Заява однієї сторони про зарахування
зустрічної однорідної вимоги є
одностороннім правочином, який має
наслідком припинення зобов'язань, і
якщо інша сторона не погоджується з
проведенням такого зарахування, вона
вправі на підставі ст. 16 ЦК України та
ст. 20 ГК України звернутись за захистом
своїх охоронюваних законом прав до
суду. Водночас, згоди іншої сторони у
зобов'язанні із зарахуванням вимог не
вимагається.

Посилання скаржника на те, що за
правовою природою вимоги не є
однорідними та відрізняються
структурою ціни договору є
безпідставними, оскільки
зараховуються вимоги про передачу
речей одного роду, а саме грошей.

Враховуючи вищевикладене, місцевий
господарський суд дійшов правильного
висновку про те, що зобов'язання
відповідача перед позивачем зі сплати
935018,62 грн. основного боргу за
поставлений природний газ є припиненим
на підставі ст. 601 Цивільного кодексу
України та ст. 203 Господарського
кодексу України, та правомірно
відмовив у задоволенні позову в
частині стягнення суми основного боргу
в розмірі 935018,62 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 7.2. Договору сторонами
погоджено, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1. договору покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

На підставі вказаних положень Договору
№06/10-2106 позивач нарахував відповідачу
пеню у розмірі 72 488,33 грн. за період з
11.02.2011 по 11.04.2012.

У відповідності до положень пункту 6.2.
договору на купівлю-продаж природного
газу №06/10-2106 від 20.12.2010 остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 10-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу з
поточних рахунків покупця.

Зі змісту зазначеного пункту договору
слідує, що момент прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
встановлюється щодо кожного
підписаного акту окремо, і як наслідок,
пеня також має нараховуватись на суму
боргу по кожному акту
приймання-передачі газу окремо з
урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
право на нарахування пені за
прострочення строків оплати актів
приймання-передачі природного газу від
31.01.2011, від 28.02.2011, від 31.03.2011, від 30.04.2011,
від 31.05.2011, від 30.06.2011, від 31.07.2011, від
30.09.2011 у позивача у відповідності до
вимог ст. 232 ЦК України, припинилось
10.08.2011, 10.09.2011, 10.10.2011, 10.11.2011, 10.12.2011, 10.01.2012,
10.02.2012 та 10.04.2012 відповідно.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем у відзиві на
позов заявлено про застосування
строків позовної давності щодо вимог
про стягнення пені у сумі 72 488,33 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до п. 9.3 договору в редакції,
яка діяла до укладення між сторонами
додаткової угоди № 3 від 12.04.2011 до
договору, строк позовної давності за
договором та до вимог про стягнення
неустойки складав 3 роки.

Додатковою угодою № 3 від 12.04.2011 договір
викладено у новій редакції, згідно якої
пункт п. 9.3 було виключено.

Відповідно до п. 4 додаткової угоди № 3
від 12.04.2011 до договору сторони
домовилися, що дія даної додаткової
угоди поширюється на відносини, що
фактично склалися між сторонами з
01.04.2011 і діє протягом дії договору.

Отже, до відносин, які виникли між
сторонами за договором до 01.04.2011
(початок дії додаткової угоди №3 від
12.04.2011 до договору), застосовується
строк позовної давності у три роки. До
відносин, що виникли між сторонами за
договором після 01.04.2011, застосовується
строк позовної давності в один рік, в
силу положень ч. 2 ст. 258 ЦК України.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правомірно обрахував пеню за
період з 11.02.2011 по 01.04.2011 та дійшов
висновку, з яким погоджується колегія
суддів, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня у
сумі 8 407,51 грн.

Також, позивачем, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язання
за договором на купівлю-продаж
природного газу № 06/10-2106 від 20.12.2010
нараховано 19 069,83 грн. - інфляційних
втрат за період з лютого 2011 по червень
2013 та 70 912,13 грн. - 3% річних за період з
11.02.2011 по 03.10.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції правомірно обмежив період
нарахування 3% річних з 11.02.2011 року по
31.07.2013 року (дата припинення
зобов'язання відповідача зі сплати
935018,62 грн. основного боргу за
поставлений природний газ) та визнав
арифметично вірним розрахунок
інфляційних втрат, нарахованих за
період з 11 лютого 2011 року по 31 червня 2013
року та 3% річних, нарахованих за період
з 11 лютого 2011 року по 30 липня 2013 року,
згідно якого інфляційні втрати
складають 19069,83 грн., а 3 % річних - 65638,20
грн.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що вимога про стягнення з
відповідача 19069,83 грн. інфляційних
втрат підлягає задоволенню повністю, а
вимога про стягнення 3 % річних підлягає
частковому задоволенню у розмірі 65638,20
грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення місцевого
господарського суду відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
рішення господарського суду Київської
області від 20.05.2014р. у справі №911/3848/13
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Київської області
від 20.05.2014р. у справі №911/3848/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 20.05.2014р. у справі
№911/3848/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3848/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Ю.Л. Власов

Т.В. Ільєнок