ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.Справа № 916/2196/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Аленін О.Ю., Разюк Г.П.,

(склад судової колегії змінено згідно
розпорядження в.о.голови суду від 24.09.2014
р.)

при секретарі судового засідання:
Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Сухінін С.В., за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився,
повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
Комерційного банку "Приватбанк"

на рішення господарського суду
Одеської області від 01 липня 2014 року

по справі № 916/2196/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства Комерційного банку
"Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 23 114,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк „ПриватБанк"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
від 03.02.2012 р. в розмірі 23114,84 грн., з яких
13235,00 грн. - заборгованість за кредитом,
6127,28 грн. - заборгованість по процентам
за користуванням кредитом, 2079,08 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 1673,48 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.07.2014 р. (суддя Петров В.С.) у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку „ПриватБанк" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
23114,84 грн. відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновків про
відсутність укладеного позивачем з
відповідачем договору банківського
обслуговування і невстановлення факту
отримання вказаних коштів
відповідачем, тому суд вважає, що
підстави для виникнення у відповідача
зобов'язання зі сплати позивачу
зарахованих останнім на поточний
рахунок НОМЕР_1 кредитних коштів,
процентів, винагороди у вигляді
комісії та пені відсутні. Вказаних
висновків суд першої інстанції дійшов
з огляду на те, що заяву про відкриття
поточного рахунку та картку з
примірниками підписів було підписано
гр. ОСОБА_3, а не відповідачем. Доказів
наявності у ОСОБА_3 повноважень на
відкриття рахунку від імені
відповідача позивачем на вимогу суду
не було надано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк „ПриватБанк"
звернулось до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків вказаного суду обставинам
справи і просить рішення
господарського суду Одеської області
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „ПриватБанк" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в
повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
скаржник зазначає, що судом першої
інстанції неповно досліджено всі
обставини справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи,
оскільки матеріали справи містять
докази укладення банківського
договору та встановлення кредитного
ліміту відповідачу, при цьому
позивачем свої зобов'язання за
договором виконано в повному обсязі та
надано кредит в розмірі 13300 грн., в свою
чергу відповідачем порушено свої
зобов'язання, що стало причиною
виникнення заборгованості.

В апеляційній скарзі апелянт відхиляє
висновок суду першої інстанції, щодо
відсутності повноважень гр. ОСОБА_3
(представника ФОП ОСОБА_2.) підписувати
заяву від імені ОСОБА_2 на відкриття на
її ім'я банківського рахунку з
встановленням кредитного ліміту, а
також представляти інтереси
відповідача, на підтвердження чого
надав до суду апеляційної інстанції
копію нотаріальної довіреності, яка
була оформлена 31.01.2012р. ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_3. Цією довіреністю ОСОБА_2
уповноважує гр. ОСОБА_3 представляти її
інтереси, зокрема, у відповідних
установах та організаціях з питань
відкриття, закриття банківського
рахунку фізичної особи-підприємця,
розпорядження цім рахунком. Для цього
представнику ОСОБА_2 надано право від
її імені здавати та отримувати всі
необхідні документи, робити заяви,
розписуватися, отримувати, вносити,
переказувати грошові кошти, вести
переговори, узгоджувати будь-які
процедурні питання, а також виконувати
всі інші дії, пов'язані з вказаним
дорученням.

Довіреність видана строком на три роки,
та є чинною до 31.01.2015р., апелянт
зауважує, що доказів скасування цієї
довіреності відповідач до суду не
надав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином про час,
дату та місце розгляду апеляційної
скарги, що вбачається з поштових
повідомлень про відправлення ухвал
суду на адресу відповідача.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті
81-1 ГПК), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що

адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про вчинення усіх необхідних дій щодо
повідомлення відповідача ФОП ОСОБА_2 по
дату, час та місце судових засідань.

Причини неявки відповідачки або її
представника суду не відомі. Судом
також враховано, що явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою.

При цьому, судом також враховано, що
відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року зі
змінами від 17.10.2012 року № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про достатність у
матеріалах справи документальних
доказів для розгляду апеляційної
скарги по суті за відсутності
відповідачки або її представника.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представника позивача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
03.02.2012 р. гр. ОСОБА_3 було подано до ПАТ
Комерційного банку „ПриватБанк" заяву
про відкриття поточного рахунку та
картку з примірниками підписів та
відбитком печатки на ім'я ФОП ОСОБА_2,
відповідно до якої позивач
зобов'язався при наявності вільних
грошових коштів здійснювати
обслуговування кредитного ліміту
клієнта за рахунок кредитних коштів в
межах ліміту, про розмір якого банк
сповіщає клієнта на свій розсуд або в
письмовій формі, або через встановлені
засоби електронного зв'язку банка з
клієнтом. Порядок встановлення, зміну
ліміту, погашення заборгованості та
розмір процентної ставки за
користування кредитним лімітом
регламентуються Умовами та Правилами
надання банківських послуг та Тарифами
банку, розміщеними в мережі Інтернет на
сайті www.privatbank.ua, які разом з цією заявою
складають договір банківського
обслуговування.

Таким чином, за ствердженнями позивача,
згідно поданої заяви від 03.02.2012 р.
відповідач приєднався до „Умов та
правил надання банківських послуг",
тарифів банку, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті http://www.privatbank.ua, які
разом із заявою складають договір
банківського обслуговування б/н від
03.02.2012 р., тим самим відповідач взяв на
себе зобов'язання виконувати умови
договору, відповідно до якого
позивачем було встановлено
відповідачу кредитний ліміт на
поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку банку і клієнта,
що визначено і врегульовано „Умовами
та правилами надання банківських
послуг".

Але, як вбачається з матеріалів справи,
відповідачкою ФОП ОСОБА_2 під час
розгляду справи у судовому засіданні
було подано заяву, в якій вона
заперечує проти надання заяви на
відкриття поточного рахунку в ПАТ КБ
„Приватбанк". Відповідачка стверджує,
що ніякі заяви вона не підписувала,
банківську картку і грошові кошти не
отримувала та ніяких довіреностей гр.
ОСОБА_3 не видавала та не
уповноважувала вчиняти будь-які дії
від свого імені.

При цьому, матеріалами справи
підтверджується, що заяву про
відкриття поточного рахунку та картку
з примірниками підписів було підписано
гр. ОСОБА_3, а не відповідачем.

Як було зазначено вище, до апеляційної
скарги представником ПАТ КБ
„Приватбанк" було додано копію
нотаріально посвідченої довіреності,
виданої ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 від 31.01.2012
року.

Колегія суддів не приймає вказану
довіреність в якості доказу на
підтвердження повноважень ОСОБА_3 на
відкриття рахунку з наступних підстав.

Перш за все, колегія суддів звертає
увагу на те, що ухвалою господарського
суду Одеської області від 10.06.2014 р.
позивача було зобов'язано надати
оригінал заяви про відкриття рахунку
на ім'я відповідача для огляду у
судовому засіданні; докази наявності у
ОСОБА_3 повноважень на відкриття
рахунку від імені відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, в
судове засідання суду 01.07.2014 р.
представник позивача не з'явився, про
причини нез'явлення представника
позивач суд не повідомив, хоча про дату,
час та місце розгляду справи позивач
був повідомлений судом належним чином,
про що свідчить наявне в матеріалах
справи поштове повідомлення про
вручення ухвали суду від 10.06.2014 р. При
цьому, позивачем не були надані
витребувані вказаною ухвалою суду
документи.

З огляду на вищевикладене, відповідно
до ст.75 Господарського процесуального
кодексу України, суд першої інстанції
розглянув за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. При цьому обґрунтування
неможливості подання доказів суду
першої інстанції згідно із зазначеною
нормою ГПК покладається саме на
заявника (скаржника), а апеляційний
господарський суд лише перевіряє та
оцінює їх поважність і не зобов'язаний
самостійно з'ясовувати відповідні
причини. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", з огляду на вимоги
частини першої статті 101 ГПК, заявник
повинен обґрунтувати неможливість
подання цих доказів до місцевого
господарського суду. Така неможливість
може бути зумовлена, зокрема, тим, що:
сторона (сторони) заявляла в місцевому
господарському суді клопотання про
витребування в інших осіб відсутніх у
неї (них) доказів, але зазначеним судом
таке клопотання не задоволено; на час
прийняття рішення місцевим
господарським судом заявникові не було
і не могло бути відомо про існування
відповідних доказів; докази з'явилися
після розгляду справи судом першої
інстанції.

Проаналізувавши вищенаведені
роз'яснення Пленуму Вищого
господарського суду України щодо
прийняття додаткових доказів в суді
апеляційної інстанції, судова колегія
зазначає, що апелянтом жодним чином не
обґрунтовано неможливість подання
довіреності ОСОБА_2 на ОСОБА_3 від
31.01.2012р., яка зареєстрована в реєстрі за
№41, в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
позивачем не подано доказів наявності
повноважень ОСОБА_3 на відкриття від
імені ФОП ОСОБА_2 рахунку в банку ПАТ
«ПриватБанк» в першій інстанції, а
надано лише в апеляційній інстанції, та
не обґрунтовано неможливість подання
вказаної довіреності при розгляді
справи місцевим господарським судом,
судова колегія дійшла висновку про
неприйняття довіреності на ім'я ОСОБА_3
в якості належного та допустимого
доказу при апеляційному розгляді.

З огляду на вищевикладене, доводи
апелянта про надання відповідачеві
кредиту у сумі 13300 грн., та відповідно
використання ним зазначених коштів, з
посиланням на банківську виписку по
рахунку відповідача, не приймаються до
уваги судовою колегією, оскільки
позивачем не доведено, що саме
відповідачка отримала спірні кошти на
підставі договору .

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а суд першої інстанції
цілком правомірно та обґрунтовано
застосував норми матеріального та
процесуального права при винесенні
оскаржуваного рішення на підставі
наявних в матеріалах справи доказів,
наданих сторонами процесу, та
встановлених обставин справи, судова
колегія дійшла висновку про
відсутність підстав, передбачених ст.104
ГПК України, для скасування або зміни
оскаржуваного рішення господарського
суду Одеської області.

За таких обставин, в задоволенні
апеляційної скарги Приватного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" слід відмовити, а
рішення господарського суду Одеської
області від 01 липня 2014 року слід
залишити без змін.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне направити повідомлення в
порядку ст.90 ГПК України щодо
проведення перевірки дій працівників
банку та ОСОБА_3 щодо видачі кредиту
ОСОБА_2 стосовно наявності в їх діях
ознак, передбачених ст.190 Кримінального
кодексу України.

Керуючись ст. ст. 99, п.1 ст.103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 01 липня 2014 року по справі №
916/2196/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
21.10.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.Ю. Аленін

Суддя
Г.П. Разюк