ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа № 918/1402/14

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши
позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Вічунай-Україна» до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 155 504, 96 грн.

За участю:

Від позивача: Капалкіна О. С. (дов.
б/н від 01.10.2014 р.);

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вічунай-Україна»
(далі - Позивач) звернулося до
Господарського суду Рівненської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
Відповідач) про стягнення 155 504, 96 грн., з
яких 138 539, 06 грн. основної суми боргу, 8
325, 49 грн. пені, 1 311, 31 грн. три відсотки
річних, 7 329, 10 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 1
жовтня 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 918/1402/14 розгляд якої
призначено на 14.05.14 р.

В судовому засіданні 14 жовтня 2014
року розгляду справи розпочато по суті,
Позивачем надано для огляду оригінали
доданих до позовної заяви документів,
Позивач підтримав заявлені вимоги.

Відповідач відзив на позовну
заяву, а також доказів погашення
заборгованості не подав, в судове
засідання не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, про
час і місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, про що свідчить наявний в
матеріалах справи конверт, який
повернувся до суду з відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Враховуючи те, що нез'явлення
Відповідача в судове засідання, не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, відповідач не скористався
своїм процесуальним правом на надання
відзиву та направлення представника
для участі в судове засідання, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами
згідно із ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд Рівненської області,
-

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2014 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено договір
поставки №ІФО -24/14 (далі - Договір, а. с.
12-13), за умовами якого Позивач
зобов'язався здійснити поставку
партіями, а Відповідач - прийняти та
своєчасно сплатити вартість
морепродуктів, а також інших продуктів
харчування (далі - Товар) на умовах
Договору.

За змістом п. 2.10. Договору товар
вважається поставленим Позивачем та
прийнятий Відповідачем з моменту
підпису уповноваженою особою
Відповідача відповідно до видаткової
накладної та ТТН. Підпис уповноваженої
особи засвідчується печаткою
Відповідача.

За змістом п. 3.1 Договору оплата по
даному Договору за партію товару
здійснюється Відповідачем у гривнях
шляхом перерахування коштів на рахунок
Позивача в термін 30 календарних днів з
моменту поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 8 лютого 2014 року по 16 квітня 2014
року Позивачем було поставлено
Відповідачу товар на загальну суму 158
539, 06 грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
накладними:

№ІФ-0001553 від 08.02.2014 р. на загальну суму 28
825, 90 грн.,

№ІФ-0001556 від 08.02.2014 р. на загальну суму 19
015, 87 грн.,

№ІФ-0001645 від 11.02.2014 р. на загальну суму 12
385, 31 грн.,

№ІФ-0001692 від 12.02.2014 р. на загальну суму 9
482, 89 грн.,

№ІФ-0002901 від 07.03.2014 р. на загальну суму 6
098, 37 грн.,

№ІФ-0002902 від 07.03.2014 р. на загальну суму 9
163, 54 грн.,

№ІФ-0002916 від 07.03.2014 р. на загальну суму 10
793, 61 грн.,

№ІФ-0002917 від 07.03.2014 р. на загальну суму 2
529, 94 грн.,

№ІФ-0003126 від 12.03.2014 р. на загальну суму 3
031, 10 грн.,

№ІФ-0003128 від 12.03.2014 р. на загальну суму 2
414, 48 грн.,

№ІФ-0002129 від 12.03.2014 р. на загальну суму 14
544, 50 грн.,

№ІФ-0003848 від 26.03.2014 р. на загальну суму 13
386, 77 грн.,

№ІФ-0003850 від 26.03.2014 р. на загальну суму 1
569, 19 грн.,

№ІФ-0005083 від 15.04.2014 р. на загальну суму 12
682, 62 грн.,

№ІФ-0005082 від 16.04.2014 р. на загальну суму 12
614, 97 грн. (а. с. 14-29).

Вказані накладні підписані та
скріплені печатками Відповідача. Судом
в судовому засіданні оглянуто
оригінали накладних та
товаро-транспортних накладних до них.

Як вбачається з матеріалів справи,
платіжним дорученням №8 від 14 березня
2014 року Відповідачем було частково
сплачено Позивачу за отриманий ним
товар 20 000, 00 грн., які були зараховані
Відповідачем на погашення боргу за
видатковою накладною №ІФ-0001553 від
08.02.2014 р. на загальну суму 28 825, 90 грн., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи банківською випискою (а.с. 30).

Як зазначає Позивач, станом на 19.09.2014
року Відповідач за поставлений товар
повністю не розрахувався, внаслідок
чого його заборгованість склала 138 539, 06
грн.

3 квітня 2014 року Позивачем було
направлено Відповідачу вимогу про
сплату заборгованості (докази
направлення а.с. 32-33), однак вимога
залишена Відповідачем без відповіді та
задоволення.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору
сторони погодили, що у випадку
невиконання або неналежного виконання
сторонами зобов'язань по даного
договору, винна сторона несе
матеріальну відповідальність (в тому
числі відшкодовує збитки поверх
неустойки) у відповідності з діючим
законодавством України. У випадку
порушення строків оплати Відповідач
зобов'язаний сплатити Позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
несплати.

Таким чином, відповідно до
пунктів 5.1. та 5.2. Договору, а також на
підставі ст. 625 ЦК України Позивачем
було нараховано Відповідачу 8 325, 49 грн.
пені в період з 11 березня 2014 року по 31
червня 2014 року, 7 329, 10 грн. інфляційних
втрат з квітня по червень 2014 року, а
також 1 311, 31 грн. три відсотки річних на
заборгованість по кожній накладній з
11.03.2014 року по 31.07.2014 року.

Суд вбачає за доцільне зазначити,
що розрахунок пені та трьох відсотків
річних Позивачем було проведено вірно,
по кожній накладній окремо, із
врахуванням положень п. 3.1. Договору
щодо терміну оплати за товар.

Судом було перераховано заявлені
інфляційні втрати та відповідно до
проведених розрахунків розмір
інфляційних втрат за період з квітня 2014
року по червень 2014 року є меншим ніж
заявлено позивачем і становить 7 328, 98
грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові в разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів
вбачається, що Позивач прийняті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
проте Відповідач розрахунки провів
частково.

Доказів на обґрунтування своїх
заперечень, а також доказів сплати
боргу під час розгляду справи
Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище, заслухавши
пояснення Позивача, враховуючи докази
надані Позивачем на підтвердження
заявлених вимог, - вимоги Позивача
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно ч. ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України
судові витрати в розмірі 1 826, 99 грн.,
покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (33016, АДРЕСА_1
код НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Вічунай-Україна» (03058, м. Київ, вул.
Гарматна, 39-В, код 33051586) 138 539 (сто
тридцять вісім тисяч п'ятсот тридцять
дев'ять) 06 коп. основної суми боргу, 8 325
(вісім тисяч триста двадцять п'ять) грн.
49 коп. пені, 1 311 (одна тисяча триста
одинадцять) грн. 31 коп. три відсотки
річних, 7 328 (сім тисяч триста двадцять
вісім) грн. 98 коп. інфляційних втрат, а
також 1 826 (одна тисяча вісімсот
двадцять шість) грн. 99 коп. судового
збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 17
жовтня 2014 року.

Суддя
Гудзенко Я.О.