ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2014 р.Справа № 922/3131/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання
Кролівець М.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Лемма-Віте", м. Харків до треті особи
Державного підприємства "Артемсіль", м.
Соледар третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Публічне
акціонерне товариство "Земельний банк"
про визнання недійсним договору за
участю представників:

від позивача - Хомякова А.Л.

від відповідача - Якушев Ю.В.

від 3-ї особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ПАТ "Страхова компанія
"Лемма-Віте" (надалі - позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до ДП
"Артемсіль" (надалі - відповідач), в
якому, з урахуванням заяви про зміну
підстав позову (Вх.№ 27962 від 11.08.2014 року),
просило суд визнати недійсним договір
про відступлення права вимоги (цесії) №
07/24 від 29.07.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відступлення ДП "Артемсіль" права
вимоги за вищевказаним Договором
відбулося без відповідної на те згоди
Заставодержателя, ПАТ "Земельний банк",
а отже з порушенням умов договору
застави майнових прав № 43-05/З-4 від
24.12.2007 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.07.2014 року за
позовною заявою порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на 12.08.2014
року.

Цією ж ухвалою до участі у справі, в
якості третьої особи на стороні
відповідача без самостійних вимог на
предмет спору, судом залучено ПАТ
"Земельний банк".

З метою забезпечення можливості
подання сторонами документів та
доказів по справі, які мають суттєве
значення для повного, всебічного та
об'єктивного дослідження фактичних
обставин спору, ухвалою суду від 12.08.2014
року судове засідання було відкладене
на 17.09.2014 року.

Ухвалою суду від 17.09.2014 року розгляд
справи було відкладено на 07.10.2014 року. В
порядку ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України
продовжено строк вирішення спору на 15
календарних днів до 10.10.2014 року.

У судовому засіданні 07.10.2014 року
оголошувалась перерва до 10.10.2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні 10.10.2014 року підтримав
заявлений позов та просив суд його
задовольнити.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив з
тих підстав, що на час укладення
спірного договору цесії, зобов'язання
ДП "Артемсіль" перед ПАТ "Земельний
банк" за договором застави майнових
прав № 43-05/З-4 від 24.12.2007 року були
відсутні, оскільки підприємство на
підставі ст. 601 Цивільного кодексу
України в односторонньому порядку
здійснило зарахування зустрічних
однорідних вимог відповідно до листа №
27/11-01-83 від 07.10.2010 року, адресованого
банківській установі.

Третя особа правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористалася, причину неявки не
повідомила, витребуваних судом
документів не надала. Про дату, час та
місце розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Поряд із цим, обставини справи свідчать
про наявність у справі матеріалів,
достатніх для її розгляду та ухвалення
законного і обґрунтованого рішення.
Крім того, суд приймає до уваги, що
сторонам були створені належні умови
для надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, розгляд справи
неодноразово відкладався для надання
можливості усім учасникам судового
процесу ознайомитись із матеріалами
справи, зняти з них копії, надати нові
докази тощо).

З огляду на викладене суд розглядає
справу за відсутності представника
третьої особи за наявними в ній
матеріалами відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані докази, суд
встановив наступне.

28 лютого 2005 року між ДП "Артемсіль"
(Вкладник) та Харківським акціонерним
комерційним Земельним банком (Банк),
правонаступником якого є ПАТ
"Земельний банк", був укладений
Депозитний договір № 01-05/Д за умовами
якого Вкладник розміщає, а Банк приймає
грошові кошти у сумі 1 000 000 доларів США
на депозитний рахунок № 21.

06 травня 2005 року між ДП "Артемсіль"
(Позичальник) та ПАТ "Земельний банк"
(Банк) був укладений договір про
надання кредитної лінії № 43-05/К, за
умовами якого Банк надає Позичальнику
поновлювальну кредитну лінію з лімітом
кредитування у сумі 2 500 000 грн. на
поповнення обігових коштів, з
можливістю отримання окремих траншів.

Крім того, 24.12.2007 року між ДП "Артемсіль"
(Заставодавець) та ПАТ "Земельний банк"
(Заставодержатель) був укладений
договір застави майнових прав № 43-05/З-4,
за умовами якого Заставодержатель має
право, у випадку невиконання
зобов'язань по договору про надання
кредитної лінії № 43-05/К від 06.05.2005 року,
отримати, переважно перед іншими
кредиторами, відшкодування за рахунок
майнових прав, що заставлені на умовах
визначених цим договором.

Згідно п. 4.1. цього Договору предметом
застави є належне Заставодавцю право
вимоги на депозитний вклад, що виникло
на підставі депозитного договору
№01-05/Д від 28.02.2005 року з усіма
додатковими угодами до нього в тому
числі з тими, що можуть бути укладені в
майбутньому, в сумі 2 000 000 доларів США.

Таким чином, з 24.12.2007 року майнові права
відповідача, а саме право вимоги за
депозитним договором №01-05/Д від 28.02.2005
року, перебували в заставі у третьої
особи згідно договору застави майнових
прав №43-05/З-4.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.07.2010 року Національним банком України
згідно постанови Правління
Національного банку України № 375 "Про
відкликання банківської ліцензії та
призначення ліквідатора ПАТ "Земельний
банк" прийнято рішення про відкликання
з 02.08.2010 року банківської ліцензії та
відкриття ліквідаційної процедури ПАТ
"Земельний банк".

02 вересня 2010 року ДП "Артемсіль"
звернулось до ПАТ "Земельний банк" із
вимогою № 08/28 від 31.08.2010 року щодо
повернення грошових коштів в загальній
сумі 17 142 730,29 грн., з яких:

- 12 552 550,08 грн. вкладу за депозитним
договором №01-05/Д від 28.02.2005 року;

- 255 865,55 грн. відсотків за депозитним
договором №01-05/Д від 28.02.2005 року;

- 2 556 233 грн. за договором банківського
вкладу № 3743 на здійснення
розрахунково-касового обслуговування
в національній валюті по поточному
рахунку № 92 від 12.04.2010 року;

- 1 778 081,66 грн. за договором № 467 на
здійснення розрахунково-касового
обслуговування в іноземній валюті по
поточному рахунку № 92 від 12.04.2010
року.

Так, 06.09.2010 року заявлена ДП "Артемсіль"
кредиторська вимога в розмірі 17 142 730,29
грн. була акцептована ПАТ "Земельний
банк" та включена до 7 (сьомої) черги
реєстру вимог кредиторів банківської
установи, що підтверджується Витягом з
переліку вимог кредиторів ПАТ
"Земельний банк" акцептованих
ліквідатором (а.с. 75).

Вподальшому, листом № 27/11-01-83 від 07.10.2010
року ДП "Артемсіль" повідомило ПАТ
"Земельний банк" про те, що
заборгованість ДП "Артемсіль" перед ПАТ
"Земельний банк" за договором про
надання кредитної лінії № 43-05/К від
06.05.2005 року та заборгованість
банківської установи перед
підприємством за депозитним договором
№01-05/Д від 28.02.2005 року є зустрічними
однорідними грошовими зобов'язаннями,
строк виконання яких настав, у зв'язку з
чим позивачем в порядку ч. 2 ст. 601 ЦК
України було заявлено про припинення
вказаних зобов'язань шляхом заліку
зустрічних однорідних вимог.

Судом також встановлено, що 29.07.2011 року
між ДП "Артемсіль" (Первісний кредитор)
та ПАТ "Страхова компанія "Лемма-Віте"
(Новий кредитор) був укладений договір
про відступлення права вимоги (цесії) №
07/24.

Згідно з вказаним Договором, ДП
"Артемсіль" відступило на користь ПАТ
"Страхова компанія "Лемма-Віте" частину
вимог до ПАТ "Земельний банк" за
депозитним договором № 01-05/Д від 28.02.2005
року в розмірі 520 000 грн.

Разом з тим, з наявних у справі
матеріалів вбачається, що відповідно
до рішення господарського суду
Донецької області від 29.02.2012 року по
справі № 5006/28/5пд/2012 односторонній
правочин, вчинений ДП "Артемсіль"
згідно заяви №27/11-01-83 від 07.10.2010 року
щодо припинення своїх зобов'язань як
боржника за договором про надання
кредитної лінії №43-05/К від 06.05.2005 року
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог, визнано недійсним.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 11.07.2012 року по
справі №5006/28/5пд/2012 вищезазначене
рішення господарського суду Донецької
області було скасовано та прийняте
нове, яким відмовлено в задоволенні
позовних вимог ПАТ "Земельний банк".

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.06.2013 року по справі №
5006/28/5пд/2012 постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
11.07.2012 року було скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 17.09.2013 року по
справі № 5006/28/5пл/2012, заявлені ПАТ
"Земельний банк" позовні вимоги
задоволено. Визнано недійсним правочин
щодо зарахування зустрічних
однорідних вимог, вчинений ДП
"Артемсіль" відповідно до заяви №
27/11-01-83 від 07.10.2010 року стосовно
припинення своїх зобов'язань боржника
за договором про надання кредитної
лінії № 43-05/К від 06.05.2005 року.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 року
прийнято відмову ДП "Артемсіль" від
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Донецької області
від 17.09.2013 року по справі №5006/28/5пд/2012 та
припинено апеляційне провадження по
даній справі.

Згідно доводів позивача, визнання в
судовому порядку недійсним правочину
щодо зарахування зустрічних
однорідних вимог, вчиненого ДП
"Артемсіль", виключає правомірність
укладення договору про відступлення
права вимоги (цесії) №07/24 від 29.07.2011
року.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Як було зазначено вище, за результатами
судового розгляду, вчинений в
односторонньому порядку відповідачем
правочин щодо зарахування зустрічних
однорідних вимог визнано недійсним.

Отже, з урахуванням положень ст. 236 ЦК
України, на момент укладання спірного
правочину, зобов'язання відповідача
перед ПАТ "Земельний банк" за договором
про надання кредитної лінії №43-05 від
06.05.2005 року існували та були
забезпечені заставою згідно з
договором застави майнових прав
№43-05/З-4 від 24.12.2007 року.

З огляду на викладене суд зазначає, що
право вимоги за депозитним договором №
01-05/Д від 28.02.2005 року, яке було відчужене
відповідачем на користь ПАТ "Страхова
компанія "Лемма-Віте" згідно договору
цесії № 07/24 від 29.07.2011 року, було
обтяжене на підставі договору застави
майнових прав № 43-05/З-4 від 24.12.2007 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 статтею 512 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні може
відбутися переданням ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором.

Положення вищезазначеної статті
кореспондуються з приписами ч. 2 ст. 17
Закону України "Про заставу",
відповідно до якої заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

Згідно умов договору застави майнових
прав №43-05/З-4 від 24.12.2007 року сторони
передбачили обов'язок відповідача, як
Заставодавця, не здійснювати
відступлення заставленого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

За приписами ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка за відомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї з сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Статтею 32 цього ж Кодексу передбачено,
що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Так, доказів на підтвердження факту
наявності згоди третьої особи (ПАТ
"Земельний банк") на відчуження
майнових прав, що є предметом застави
за договором застави майнових прав №
43-05/З-4 від 24.12.2007 року, та/або доказів,
які б спростовували існування
зазначених обтяжень на момент
укладення договору відступлення права
вимоги (цесії) № 07/24 від 29.07.2011 року
відповідачем суду не представлено та
матеріали справи не містять.

Зібрані у справі докази та їх належна
оцінка свідчать про обґрунтованість
доводів позивача з приводу того, що
відчуження відповідачем права вимоги
за депозитним договором № 01-05/Д від
28.02.2005 року відбулося, в порушення вимог
діючого законодавства та умов договору
застави майнових прав №43-05/З-4 від 24.12.2007
року без відповідної згоди
Заставодержателя (третьої особи).

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст. 44, 49 ГПК України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір про відступлення права
вимоги (цесії) № 07/24 від 29 липня 2011 року
недійсним.

Стягнути з Державного підприємства
"Артемсіль" (84545, Донецька область, м.
Артемівськ, м. Соледар, вул. Чкалова, 1-а,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Лемма-Віте" (61166, м. Харків, вул.
Коломенська, 15, ) суму
витрат зі сплати судового збору в
розмірі 1 218 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 14.10.2014 р.

Суддя С.Ч. Жельне