м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
акціонерного товариства "Українська
акціонерна страхова компанія "АСКА" до
Публічного акціонерного
товариства "Європейський газовий
банк"про стягнення 504 657,53 грн.Суддя
Представники сторін:
від позивачаГаврилиця Д.М. (дов. № 578/17
від 08.01.2014 року)від
відповідачаМошківський В.А. (дов. №
168-юр від 22.07.2014 року)
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 07 жовтня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
"Українська акціонерна страхова
компанія "АСКА" (надалі по тексту -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Європейський газовий банк" (надалі по
тесту - відповідач) про стягнення 504 657,53
грн., в тому числі 500 000,00 грн. вкладу, 4
657,53 грн. процентів за користування
чужими грошовими коштами, а також
просить суд покласти на відповідача
судові витрати.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що відповідачем
не виконано свої зобов'язання за
від 07.11.2013 року в частині повернення
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 року порушено
справи призначено на 24.07.2014 року.
16.07.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
часткове виконання вимог ухвали суду
та клопотання про розгляд справи за
відсутності представника позивача.
Представники сторін в судове засідання
24.07.2014 року не з'явилися, про дату та час
слухання справи повідомлялись
належним чином рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.07.2014 року розгляд справи
було відкладено на 19.08.2014 року, у зв'язку
з неявкою сторін та необхідністю
подання додаткових доказів у справі.
Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Гулевець О.В., у
зв'язку з перебуванням судді Стасюка
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року суддя Гулевець О.В.
провадження, розгляд справи призначено
Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його поверненням з відпустки.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 року суддя Стасюк С.В.
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали Господарського
суду міста Києва від 19.08.2014 року.
06.10.2014 року представник відповідача
через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва надав
відзив на позовну заяву. У поданому
відзиві представник відповідача
зазначив, що постановою правління
Національного банку України від 16.07.2014
року № 424 Публічне акціонерне
товариство "Європейський газовий банк"
віднесено до категорії
неплатоспроможних. Рішенням
виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
16.07.2014 року № 57 в Публічному
акціонерному товаристві "Європейський
газовий банк" почалася процедура
виведення з ринку шляхом запровадження
тимчасової адміністрації. Під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.
В судовому засіданні 07.10.2014 року
представник позивача надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких підтримав заявлені позовні
Представник відповідача в судовому
засіданні 07.10.2014 року заперечував проти
заявлених позовних вимог з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -
07.11.2013 року між Публічним акціонерним
товариством "Європейський газовий
банк" (банк) та Приватним акціонерним
товариством "Українська акціонерна
страхова компанія "АСКА" (вкладник)
укладено Договір банківського вкладу
Згідно з пунктом 1.1. Договору банк
відкриває вкладнику депозитний
зберігання грошові кошти в
національній валюті України, що
надійшли від вкладника, на строк з 7
листопада 2013 року до 7 травня 2014 року.
Відповідно до пункту 1.2 Договору
вкладник перераховує з власного
поточного рахунку, а банк приймає на
відкритий вкладнику рахунок грошові
кошти в сумі 500 000,00 грн.
За використання грошових коштів банк
щомісячно нараховує і щомісячно
сплачує вкладнику проценти із
розрахунку 20 процентів річних (пункт 1.3.
Пунктом 2.1.1. Договору сторони погодили,
що по закінченню строку вкладу або
вдень повернення вкладу з інших
підстав, передбачених Договором та
чинним законодавством України,
повернути вклад на підставі
розрахункового документа банку на
АТ «Прокредит Банк».
Згідно з пунктом 3.1. Договору
нарахування процентів починається з
наступного дня після надходження від
вкладника коштів на рахунок і
закінчується в день, який передує дню
поверненню вкладу, визначеному пунктом
З наданого позивачем платіжного
доручення № 5279 від 07.11.2013 року
вбачається, що позивачем було
перераховано 500 000,00 грн. на рахунок №
За твердженням позивача, у вказаний
пунктом 1.1. Договору строк, банк
грошових коштів вкладнику не повернув.
У зв'язку з не поверненням банком
вкладу, позивач звернувся до
відповідача з вимогою № 934/17 від 23.05.2014
року щодо повернення банківського
вкладу та стягнення нарахованих
процентів за користування коштами,
проте відповіді на зазначену претензію
відповідач не надав.
Позов мотивовано тим, що відповідачем
не виконано свої зобов'язання за
від 07.11.2013 року в частині повернення
суми вкладу та стягнення нарахованих
процентів за користування коштами.
Відповідач заперечує проти заявлених
позовних вимог з тих підстав, що у з
в'язку з запровадженням тимчасової
адміністрації у банку, не здійснюється
задоволення вимог вкладників та інших
Оцінивши наявні в справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу
України передбачає, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Положеннями частин 1, 3 статті 1058
Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.
Судом встановлено, що на виконання умов
Договору, згідно платіжного доручення
№ 5279 від 07.11.2013 року позивачем було
перераховано 500 000,00 грн. на рахунок №
строк відповідач зазначеного вкладу
позивачу не повернув.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
16.07.2014 року № 57 "Про запровадження
тимчасової адміністрації" у Публічного
акціонерного товариства "Європейський
газовий банк" запроваджено тимчасову
адміністрацію строком з 17.07.2014 року по
17.10.2014 року

Тобто, на момент вирішення спору у
відповідача запроваджена тимчасова
адміністрація.

За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (стаття 321 Цивільного кодексу
України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Пунктом 2.1.1. Договору сторони погодили,
що по закінченню строку вкладу або
вдень повернення вкладу з інших
підстав, передбачених Договором та
чинним законодавством України,
повернути вклад на підставі
розрахункового документа банку на
поточний рахунок вкладника № 48 у
АТ "Прокредит Банк".

Судом враховано, що всупереч вказаної
норми банк не зміг забезпечити право
позивача на безперешкодне повернення
вкладу за Договором.

Відповідно до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України обмеження
прав клієнта щодо розпоряджання
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду або в інших випадках, встановлених
законом, а також у разі зупинення
фінансових операцій, які можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванням тероризму,
передбачених законом.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
врегульовані наслідки запровадження
тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 5
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що обмеження, встановлене
пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значенні "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, Закон України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" не
дає визначення поняття "кредитор
банку". Визначення терміну "кредитор
банку" міститься у статті 2 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", та під яким розуміється -
юридична або фізична особа, яка має
документально підтверджені вимоги до
боржника щодо його майнових
зобов'язань.

Відповідно до частини 2 статті 1060
Цивільного кодексу України, за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Отже, враховуючи вищезазначене, та,
зокрема, положення статей 177, 190, 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язання щодо повернення
депозитного вкладу є майновим
зобов'язанням.

Отже, вимога позивача про стягнення з
відповідача суми вкладу та процентів
за користування чужими грошовими
коштами в зв'язку з неповерненням
Банком банківського вкладу за
Договором, є вимогою кредитора,
задоволення якої не здійснюється
згідно частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Українська акціонерна страхова
компанія "АСКА" про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Європейський газовий банк" 504 657,53 грн.
не підлягають задоволенню.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Приватного акціонерного
товариства "Українська акціонерна
страхова компанія "АСКА" відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13.10.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк