ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.14р. Справа № 904/6887/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "ДНІПРОГАЗ", м.
Дніпропетровськ

до Відділу освіти Жовтневої районної у
місті Дніпропетровську ради, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 6 723,99 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова
В.В.

Представники:

від позивача: Колпаченко Є.Ю.,
представник за довіреністю № 81юр від
01.08.14р.

від відповідача: Материнська Н.В.,
представник за довіреністю № 078 від
06.10.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"ДНІПРОГАЗ" (далі - позивач) звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Відділу освіти Жовтневої районної у
місті Дніпропетровську ради (далі -
відповідач) про стягнення 6 723,99 грн.

Ухвалою господарського суду від 09.09.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 16.10.14р.

16.10.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник позивача надав для огляду
суду всі оригінали первинних
документів на підставі яких виник спір.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, про що також зазначено у
відзиві, який долучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 16.10.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши подані докази, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.13р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір №
1602/03/142901 на технічне обслуговування
систем газопостачання (далі-Договір),
відповідно до умов якого, позивач
приймає на себе зобов'язання по наданню
послуг з технічного обслуговування
газопроводів та споруд на них, які
належать відповідачу та знаходяться за
адресою; вул. Урицького, буд. 6, а
відповідач приймає на себе
зобов'язання оплатити зазначені
послуги в строки, передбачені цим
договором.

Як зазначає позивач,
останній сумлінно виконував умови
Договору, здійснивши у квітні - червні
2013р. та серпні - грудні 2013р. роботи на
загальну суму 5 331,30 грн., що
підтверджують Акти, які підписані
сторонами без будь яких зауважень.

Посилаючись на умови п. 2.4.
Договору, позивач зазначає про те, що
відповідач у встановлені Договором
строки за виконані роботи не
розрахувався, внаслідок чого у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі 5 331,30 грн.

Позивач звертає увагу суду
на те, що з метою досудового
врегулювання спору останній направив
на адресу відповідача претензію з вих.
№ 276/17-20 від 11.03.14р. про сплату
заборгованості за вищезазначеним
Договором у розмірі 5 331,30 грн. у 7-денний
термін з моменту її отримання. Як
зазначає позивач, відповідачем вказана
претензія була отримана 13.03.14р., що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення, але зазначена
заборгованість оплачена відповідачем
не була, у зв'язку з чим позивач був
змушений звернутися з позовом до суду.

За неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
Договору, позивачем на підставі п. 5.1.
Договору була нарахована пеня у
розмірі 550,94 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивачем були нараховані
інфляційні втрати у розмірі 680,21 грн. та
3% річних у розмірі 161,54 грн.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість за виконані роботи у
розмірі 5 331,30 грн., пеню у розмірі 550,94
грн., інфляційні втрати у розмірі 680,21
грн., 3% річних у розмірі 161,54 грн., а
всього 6 723,99 грн.

Відповідач заявлені позовні
вимоги не визнав та просив суд
відмовити позивачу в їх задоволенні у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, 28.08.14р.
сума заборгованості за виконані роботи
була оплачена відповідачем у повному
обсязі, що підтверджується платіжними
дорученнями, які додані до відзиву.

Крім того, відповідач звертає
увагу суду на те, що відповідно до Акту
звірки взаємних розрахунків за період
01.01.14р. - 06.10.14р. позивач підтвердив, що
саме 28.08.14р. була здійснена оплата 5 407,91
грн. за виконані ним послуги.

Таким чином, як вважає відповідач,
на момент подачі позовної заяви
зобов'язання відповідача перед
позивачем були виконано.

Щодо стягнення пені, інфляційних
втрат та 3% річних. то відповідач
зазначає наступне.

Посилаючись на ч. 1 ст. 216
Господарського кодексу України
відповідач зазначає про те, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. Відповідно до ч. 1 ст. 218
Господарського кодекс України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Елементом правопорушення є вина.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Оскільки відповідач є органом
місцевого самоврядування, що
фінансується з місцевого бюджету, всі
розрахунки за його фінансовими
зобов'язаннями здійснює виключно
Казначейська служба Жовтневого району.
Враховуючи п. 10.1 розділу 10 Порядку
казначейського обслуговування
місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 23.08.2012р. № 938, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
12.09.2012р. №1569/21881, органи Казначейства
здійснюють розрахунково-касове
обслуговування розпорядників
бюджетних коштів шляхом проведення
платежів з реєстраційних, спеціальних
реєстраційних рахунків розпорядників
бюджетних коштів відповідно до
кошторисів, планів асигнувань
загального фонду місцевих бюджетів (за
винятком надання кредитів з місцевих
бюджетів), планів спеціального фонду
місцевих бюджетів (за винятком власних
надходжень бюджетних установ та
відповідних видатків), планів надання
кредитів із загального фонду місцевих
бюджетів або планів використання
бюджетних коштів та помісячних планів
використання бюджетних коштів. Пунктом
2.2. Порядку реєстрації та обліку
бюджетних зобов'язань розпорядник
бюджетних коштів та одержувачів
бюджетних коштів в органах Державної
казначейської служби України,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 02.03.2012 №309,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 20.03.2012 №419/20732,
встановлено, що розпорядники бюджетних
коштів протягом 7 робочих днів з дати
взяття бюджетного зобов'язання подають
до відповідного органу Казначейства
Реєстр бюджетних зобов'язань
розпорядників (одержувачів) бюджетних
коштів за формою згідно з додатком 1 на
паперових (у двох примірниках) та
електронних носіях і оригінали
документів або їх копії, засвідчені в
установленому порядку, що
підтверджують факт узяття бюджетного
зобов'язання. Тобто, на виконання вимог
чинного законодавства відповідач був
зобов'язаний подати протягом 7-ми
робочих днів (з дати підписання) акта
виконаних робіт за договором №1602/03/142901
для реєстрації в Казначейській службі
Жовтневого району, що ним і було
зроблено. Відповідно до п. 10.1 розділу 10
Порядку казначейського обслуговування
місцевих бюджетів органи Казначейства
здійснюють платежі на підставі
платіжних доручень розпорядників
бюджетних коштів. Відповідно до
вищеназваного Порядку відповідачем ще
в 2013 році були надані платіжні
доручення до Казначейської служби
Жовтневого району для виконання
зобов'язань перед позивачем.

Згідно з п. 10.7. Порядку платіжне
доручення, не прийняте до виконання, не
пізніше наступного робочого дня
повертається без виконання органами
Казначейства розпорядникам бюджетних
коштів (одержувачам бюджетних коштів),
від яких воно надійшло. Як зазначає
відповідач, оскільки платіжні
доручення не були повернені
відповідачу це означає, що вони були
прийняті Казначейською службою
Жовтневого району до виконання
(підтверджується пояснювальною
запискою до звіту 7-М за загальним
фондом за. липень 2014 року, де
відображена кредиторська
заборгованість по спірному боргу
починаючи ще з 2013 року).

Враховуючи вищевикладене,
відповідач стверджує, що останнім було
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення та виконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарювання відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Зобов'язання є правовідношенням, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку(ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України
зазначено про те, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за виконані роботи у
розмірі 5 331,30 грн. задоволенню не
підлягають, оскільки:

По-перше, позивач зазначає про те, що
ним були виконані роботи на загальну
суму 5 331,30 грн., що підтверджують
відповідні Акти, але відповідно до
доданих до позовної заяви Актів роботи
були виконані на суму 5 407, 91 грн.

По-друге, 28.08.14р. заборгованість за
виконані роботи по вищезазначеному
Договору у розмірі 5 407,91 грн.
відповідачем була оплачена у повному
обсязі, що підтверджують платіжні
доручення додані до відзиву на позовну
заяву.

По-третє, позивач підтвердив факт
здійснення 28.08.14р. оплати по
вищезазначеному Договору у розмірі 5
407,91 грн., що підтверджує Акту звірки
взаємних розрахунків за період 01.01.14р. -
06.10.14р., який підписаний сторонами без
будь яких зауважень.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає, що позивач
09.09.14р. неправомірно звернувся до
господарського суду з вимогами до
відповідача, які були 28.08.14р.
відповідачем оплачені у повному
обсязі.

Відповідно до положень ст. 229
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов`язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов`язаний відшкодувати збитки
завдані невиконанням зобов`язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання, зокрема, може
забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що при
порушення відповідачем строків оплати,
передбачених п. 2.4 цього Договору,
відповідач сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
боргу за кожний день прострочення
платежу.

Керуючись нормами діючого
законодавства та умовами Договору,
позивачем було здійснено нарахування
пені за порушення грошових зобов'язань
по Договору у розмірі 550,94 грн.,
розрахунок якої судом перевірений та
визнаний таким, що зроблений невірно,
оскільки нарахування пені
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, тобто пеня нараховується
лише за 182 дня. Крім того, день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення пені.

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України, пеня складає
263,25 грн., з них:

1799,65 грн. з 06.09.13р. по 06.03.14р. (182 дня) - 116,66
грн.

452,77 грн. - 06.10.13р. по 05.04.14р. (182 дня) - 29,35
грн.

668,70 грн. з 06.11.13р. по 06.05.14р. (182 дня) - 45,76
грн.

393,43 грн. з 06.12.13р. по 05.06.14р. (182 дня) - 28,87
грн.

543,01 грн. з 06.01.14р. по 06.07.14р. (182) дня - 42,61
грн.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу
України та п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має право зменшити
розмір штрафних санкцій (пені).

Санкції за прострочку виконання
грошових зобов`язань передбачені
статтями 217, 230, 231 Господарського
кодексу України. При цьому, ч. 1 ст. 229
Господарського кодексу України
встановлює виняток із загального
правила ст. 218 Господарського кодексу
України та ст. 614 Цивільного кодексу
України, які закріплюють принцип вини
як підставу відповідальності боржника.
За невиконання грошового зобов`язання
боржник відповідає, хоч би його
виконання стало неможливим не тільки в
результаті його винних дій або
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Тобто, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов`язання за будь - яких обставин.

Оскільки затримка виконання грошового
зобов`язання відповідачем
обґрунтовується доказами, які надані
до матеріалів справи, які свідчать про
поважність причин несвоєчасного
виконання розрахунків з позивачем, і
частково викликана наявністю
зазначених вище та встановлених під
час розгляду даної справи об`єктивних
обставин, а отже свідчать про часткову
вину відповідача у неналежному
виконанні своїх зобов`язань перед
позивачем, тому суд вважає за можливе
на підставі п.3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшити розмір пені до 50% від належної
до стягнення, що буде становити суму
131,63 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник зобов`язаний сплатити
інфляційні і річні за весь час
прострочення. Зобов`язання з оплати
інфляційних та річних не обумовлено
вимогою кредитора, а існує протягом
всього часу прострочення виконання
грошового зобов`язання.

Крім того, п. 5.1. Договору передбачено,
що відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України сума боргу підлягає
оплаті з урахуванням індексу інфляції.

З врахуванням вказаних обставин,
господарський суд вважає, що позивач
правомірно застосував положень ст. 625
ЦК України.

На підставі вищезазначеного позивачем
були нараховані інфляційні втрати у
розмірі 680,21 грн., 3% річних у розмірі 161,54
грн., розрахунок інфляційних втрат та 3%
річних господарським судом
перевірений та визнаний таким, що
зроблений невірно, оскільки день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та 3% річних.

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України, інфляційні
втрати задовольняються у зазначеному
позивачем розмірі, тобто у сумі 680,21
грн., а 3% річних у розмірі 154,97 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 599, 610,
612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 4, 173, 174, 193, 218, 229, 230, 231, 232,
233 Господарського кодексу України, ст.
ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-84, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти Жовтневої
районної у місті Дніпропетровську ради
(49005, м.Дніпропетровськ, вул.
Писаржевського, буд. 7, )
на користь Публічного акціонерного
товариства "ДНІПРОГАЗ" (49029, м.
Дніпропетровськ, вул. Володарського,
буд. 5, ) пеню у розмірі
131,63 грн. (сто тридцять одну грн. 63 коп.),
інфляційні втрати у розмірі 680,21 грн.
(шістсот вісімдесят грн. 21 коп.), 3%
річних у розмірі 154,97 грн. (сто п'ятдесят
чотири грн. 97 коп.), витрати по сплаті
судового збору у розмірі 262,70 грн.
(двісті шістдесят дві грн. 70 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 21.10.14р.

Суддя Н.Е. Петренко