ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року Справа № 910/6837/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Кота
О.В.,суддівКочерової Н.О. (доповідач),
Саранюка В.І.,розглянувши касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства "ДІВІ БАНК"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014у
справі№ 910/6837/14 господарського суду
міста Києваза позовомпублічного
акціонерного товариства "Банк
3/4"допублічного акціонерного
товариства "ДІВІ БАНК"простягнення 8 778
125, 34 грн. за участю представників
сторін:

від позивача: Корнєва М.В., дов. від
18.02.2014

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Банк 3/4" звернулося до
господарського суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
"ДІВІ БАНК", в якому, з урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог, просило
стягнути з відповідача заборгованість
за Генеральною угодою про порядок
здійснення міжбанківських операцій №
291211 від 29.12.2011 в сумі 9 350 973, 13 грн., з яких:
8775000, 00 грн. - сума основного боргу за
кредитом, 353 404, 16 грн. - сума
простроченої заборгованості зі сплати
відсотків за користування кредитом, 4
275, 82 грн. - сума пені за несвоєчасно
сплачену суму процентів та 215 167, 81 грн. -
сума пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання з повернення
кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань зі своєчасного повернення
позивачу міжбанківського кредиту та
процентів за користування кредитом
згідно договору про надання
міжбанківського кредиту, укладеного
між сторонами у справі в рамках
Генеральної угоди про порядок
здійснення міжбанківських операцій №
291211 від 29.12.2011.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 (суддя Домнічева
І.О.) позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ПАТ "ДІВІ БАНК" на користь
ПАТ "Банк 3/4" 8775 000, 00 грн. суми кредиту, 353
404, 16 грн. заборгованості зі сплати
процентів, 4275, 82 грн. пені за
несвоєчасно сплачену суму процентів, 215
167, 81 грн. пені за несвоєчасно сплачену
суму кредиту та 73 080, 00 грн. судового
збору.

При цьому, місцевий господарський суд
визнав доведеним факт порушення
відповідачем умов договору про надання
міжбанківського кредиту від 27.02.2014 щодо
своєчасного повернення суми кредиту та
відсотків за користування кредитом, а
також факт наявності у відповідача
заборгованості за кредитом, відсотками
за користування кредитом та пені за
несвоєчасно сплачені суми кредиту і
процентів в заявленому до стягненні
розмірі.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014 (колегія
суддів у складі: Гончаров С.А., -
головуючий, Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.)
апеляційну скаргу ПАТ "ДІВІ БАНК"
залишено без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 - без змін з тих же підстав.

В касаційній скарзі ПАТ "ДІВІ БАНК"
просить рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права.

До початку розгляду касаційної скарги
до Вищого господарського суду України
від публічного акціонерного
товариства "ДІВІ БАНК" надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити присутність свого
представника в судовому засіданні,
призначеному у даній справі на 23.10.2014,
через поважні причини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд, з
урахуванням обставин конкретної
справи, може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому, господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами. Неможливість
такої заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32 - 34
Господарського процесуального кодексу
України).

З огляду на викладене, колегія суддів
відмовляє у задоволення вказаного
клопотання, оскільки воно є
необґрунтованим та ньому не наведено
жодних поважних причин, які б
позбавляли відповідача можливості
забезпечити участь свого представника
в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, Вищий
господарський суд України вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами 29.12.2011 між публічним
акціонерним товариством "Банк 3/4" та
публічним акціонерним товариством
"ДІВІ БАНК" укладено Генеральну угоду №
291211 про порядок здійснення
міжбанківських операцій, якою
визначені загальні умови здійснення
міжбанківських операцій та
відповідальність сторін по цих
операціях та дія якої розповсюджується
на будь-які види угод, укладених між
сторонами у відповідності з цією
Генеральною угодою.

Відповідно до п. 5.1. Генеральної угоди в
редакції договору № 2 від 21.03.2014 про
внесення змін до Генеральної угоди,
умови угод, які укладаються у
відповідності з цією Генеральною
угодою, визначаються у кожному
окремому випадку шляхом проведення
переговорів між уповноваженими
співробітниками сторін за допомогою
системи REUTERS DEALING або іншими
узгодженими видами зв'язку, а також
можуть бути викладені в окремому
двосторонньому документі. Сторони
мають право за взаємною згодою
встановити зміни до укладених Угод як
шляхом проведення переговорів між
уповноваженими співробітниками сторін
за допомогою системи REUTERS DEALING, так і
шляхом викладення таких змін в
окремому двосторонньому документі.

Пунктом 5.2. Генеральної угоди
встановлено порядок укладення угод
міжбанківського кредиту (МБК),
відповідно до якого сторони надають
одна іншій короткострокові МБК в
обмежено-конвертованій,
вільноконвертованій та національній
валютах. При переговорах сторони
домовляються про основні умови угоди,
такі як: сума і валюта угоди, дати
видачі та повернення МБК, процентна
ставка, реквізити поставки та
повернення коштів, інші умови за заявою
однієї із сторін (пп. 5.2.3.). Підпунктом
5.2.4. пункту 5.2. Генеральної угоди, в
редакції договору № 2 від 21.03.2014 про
внесення змін до Генеральної угоди,
визначено, що після погодження умов
угоди у відповідності з п. 5.2.3. в системі
REUTERS DEALING, сторони протягом того ж дня
обмінюються підтвердженнями по S.W.I.F.T.
або ТЕЛЕКСУ у форматі МТ-320.
Підтвердження не вимагається в разі
укладення угоди (внесення змін до
угоди) шляхом складання окремого
письмового документа.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в рамках Генеральної
угоди між сторонами за допомогою
електронного зв'язку укладено договір
про надання міжбанківського кредиту
(МБК) від 27.02.2014 шляхом проведення
переговорів між уповноваженими
співробітниками сторін по системі REUTERS
DEALING, що підтверджено повідомленнями по
системі S.W.I.F.T.

На виконання умов вказаного договору
про надання міжбанківського кредиту,
позивач 27.02.2014 надав відповідачу МБК в
сумі 8368495,00 грн. на термін до 06.03.2014, за
умови сплати 30 % річних.

В подальшому між сторонами шляхом
проведення переговорів по системі REUTERS
DEALING та підтвердження повідомленнями
по системі S.W.I.F.T. (МТ-320) було досягнуто
згоди щодо внесення змін до договору
про надання міжбанківського кредиту, а
саме: 06.03.2014 сторони погодили
продовжити строк користування
кредитом до 07.03.2014 та збільшити суму
кредиту до 11275231,00 грн. В подальшому
кредит було пролонговано, кожен раз на
один робочий день до: 07.03.2014, 11.03.2014,
12.03.2014, 13.03.2014, 14.03.2014, 17.03.2014, 18.03.2014, 19.03.2014,
20.03.2014.

На виконання взятих на себе зобов'язань
з повернення кредиту відповідач 19.03.2014
здійснив часткове погашення суми боргу
в розмірі 500231,00 грн., внаслідок чого
сума його заборгованості за МБК склала
10775000,00 грн.

21.03.2014 між сторонами шляхом складання
окремого письмового документа
укладено угоду про внесення змін до
договору про надання міжбанківського
кредиту, пунктом 1 якої сторони
підтвердили факт укладення в рамках
Генеральної угоди договору про надання
міжбанківського кредиту від 27.02.2014, з
урахуванням внесених до нього змін,
згідно з яким ПАТ "Банк ѕ" (кредитор)
надав ПАТ "ДІВІ БАНК" (позичальник)
міжбанківський кредит в сумі 10 775 000, 00
грн., а позичальник зобов'язався 31.03.2014
повернути кредитору МБК та сплатити
проценти за користування МБК з
розрахунку 30% річних.

В п.п. 2, 3 угоди від 21.03.2014 між сторонами
досягнуто згоди щодо встановлення
графіку повернення заборгованості,
відповідно до якого відповідач
зобов'язався щовівторка у період з
25.03.2014 по 27.05.2014 повертати позивачу
кредит частинами в сумі 1000000,00 грн., а у
строк до 03.06.2014 повернути кредит в сумі
775000,00 грн., а також щоденно сплачувати
проценти за користування кредитом за
ставкою 30 відсотків річних.

Пунктом 5 Угоди від 21.03.2014 про внесення
змін до договору про надання МБК
сторони домовились, що в разі порушення
відповідачем встановленого в п. 2 Угоди
графіку повернення суми МБК, термін
повернення всієї суми кредиту
вважається таким, що настав, та
відповідач зобов'язаний повернути всю
суму заборгованості за МБК позивачу не
пізніше наступного дня з дня
виникнення прострочення.

На виконання умов угоди від 21.03.2014
відповідач повернув позивачу частину
заборгованості за кредитом в сумі
2000000,00 грн., однак наступна частина
кредиту в сумі 1000000,00 грн. зі строком
сплати до 08.04.2014 не була повернута
своєчасно, внаслідок чого у
відповідача відповідно до п. 5 угоди від
21.03.2014 виникло зобов'язання 09.04.2014
повернути всю суму кредиту в розмірі
8775000,00 грн.

Однак, як стверджує позивач, відповідач
свої зобов'язання 09.04.2014 щодо
повернення повної суми кредитних
коштів та процентів за користування
кредитом не виконав, що і стало
підставою для звернення позивача з
позовом до господарського суду у даній
справі.

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч 1-3, ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій укладена між сторонами у
справі Генеральна угода № 291211 від
29.12.2011 про порядок здійснення
міжбанківський операцій визначає
порядок вчинення правочинів між
позивачем та відповідачем, порядок
підтвердження таких правочинів із
застосуванням міжнародних електронних
систем "Reuters Dealing" та "S.W.I.F.T.".

В рамках зазначеної Генеральної угоди
між сторонами у справі було укладено
договір про надання міжбанківського
кредиту (МБК) від 27.02.2014. Вказаний
договір укладено сторонами за
допомогою електронного зв'язку, через
спеціалізовані електронні системи, а
саме: міжнародну електронну систему
"Reuters Dealing" та міжнародну міжбанківську
систему передачі інформації та
здійснення платежів "S.W.I.F.T." шляхом
проведення по вказаним електронним
системам між уповноваженими
співробітниками сторін переговорів та
обміну підтвердженнями щодо умов
договору.

Підпунктами 5.2.6. та 5.2.7. пункту 5.2.
Генеральної угоди сторони передбачили,
що роздруковані переговори дилерів за
угодою, укладеною за допомогою системи
"Reuters Dealing", до отримання підтвердження
контрагента є підставою виконання
платежу без можливості відмови від
виконання угоди двома сторонами, а
підтвердження умов договору, оформлені
у відповідності з пунктами 5.2.4., 5.2.5., 5.2.6.
Генеральної угоди, через електронну
систему "S.W.I.F.T.", є юридично значимими. У
випадку погодження умов угоди в ході
усних переговорів дилерів без фіксації
їх результатів в письмовій формі, в
тому числі без фіксації умов угоди за
допомогою системи "Reuters Dealing", угода
вважається укладеною з моменту обміну
підтвердженнями по "S.W.I.F.T." або Телексу
в форматі МТ-320 у відповідності з п. 5.2.5.
Генеральної угоди. У випадку
погодження умов угоди в ході
переговорів дилерів з фіксацією умов
угоди за допомогою системи "Reuters Dealing",
угода вважається укладеною з моменту
досягнення згоди дилерів за всіма
суттєвими умовами угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася.

Таким чином, роздруківки переговорів
дилерів, що велися в системі "Reuters Dealing",
роздруківки підтверджень досягнутих
умов угод, якими сторони обмінювались
по системі "S.W.I.F.T.", та Генеральна угоди
в їх сукупності визначають істотні
умови договору про надання
міжбанківського кредиту (МБК) від 27.02.2014
та підтверджують факт його укладення.

Крім того, факт укладення між сторонами
кредитного договору від 27.02.2014 та
погодження всіх його умов сторони
засвідчили, уклавши 21.03.2014 в простій
письмовій формі угоду про внесення
змін до договору про надання
міжбанківського кредиту, підписану
керівниками сторін та скріплену
печатками сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів
не бере до уваги посилання відповідача
в касаційній скарзі на нікчемність
кредитного договору від 27.02.2014 з огляду
на недодержання сторонами
встановленої законом письмової форми
такого договору, оскільки, норми
Цивільного та Господарського кодексів
України передбачають різні варіанти
укладення договорів в письмовій формі,
а укладений між сторонами у справі
договір про надання міжбанківського
кредиту (МБК) від 27.02.2014 в електронній
формі, за допомогою міжнародних
електронних систем, є таким, що
укладений в письмовій формі та має
юридичну силу.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, договір про надання
міжбанківського кредиту (МБК) від
02.03.2007, укладений між сторонами у справі
в рамках Генеральної угоди № 291211 від
29.12.2011 про порядок здійснення
міжбанківський операцій, за своєю
правовою природою є кредитним
договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 ЦК України, якщо інше не
встановлено параграфом 2 і не випливає
із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1056 ЦК України
процентна ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Тип
процентної ставки визначається
кредитним договором. Розмір процентів,
тип процентної ставки та порядок їх
сплати за кредитним договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій на виконання
зобов'язань за договором про надання
міжбанківського кредиту від 02.03.2007
позивач, як кредитор, надав
відповідачу, як позичальнику, кредитні
кошти в загальній сумі 11275231, 00 грн., про
що свідчать наявні в матеріалах справи
виписки по особовому рахунку (т.1, а.с.
59-63) та засвідчені копії меморіальних
ордерів № 42 від 27.02.2014, № 90 від 06.03.2014 (т.1,
а.с. 221, 222).

Відповідно до умов Генеральної угоди
та кредитного договору відповідач
сплачує проценти із розрахунку 30%
річних, які нараховуються за
користування кредитом за період з дня
надання кредиту по день його
повернення за фактичну кількість
календарних днів користування
кредитом (п. 5.2.8. Генеральної угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку встановлені договором. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишається та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 Цивільного
кодексу України.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 19.03.2014 відповідач здійснив
часткове погашення кредиту на суму 500
231, 00 грн., внаслідок чого сума МБК
зменшилась до 10 775 000, 00 грн.

21.03.2014 між сторонами укладено угоду про
внесення змін до договору про надання
міжбанківського кредиту, в п.п. 2, 3 якої
сторони встановили графік повернення
позичальником кредитору МБК,
відповідно до якого відповідач
зобов'язався щовівторка у період з
25.03.2014 по 27.05.2014 повертати позивачу
кредит в сумі 10 775 000, 00 частинами по
1000000,00 грн., а у строк до 03.06.2014 повернути
частину кредиту в сумі 775000,00 грн., а
також щоденно сплачувати проценти за
користування кредитом за ставкою 30 %
річних.

Пунктом 5 Угоди від 21.03.2014 сторони
домовились, що в разі порушення
відповідачем встановленого в п. 2 Угоди
графіку повернення суми МБК, термін
повернення всієї суми кредиту
вважається таким, що настав, та
відповідач зобов'язаний повернути всю
суму заборгованості за МБК позивачу не
пізніше наступного дня з дня
виникнення прострочення.

На виконання умов угоди від 21.03.2014
відповідач повернув позивачу частину
заборгованості за кредитом в сумі
2000000,00 грн., однак наступна частина
кредиту в сумі 1000000,00 грн. зі строком
сплати до 08.04.2014 не була повернута
своєчасно, внаслідок чого у
відповідача відповідно до ст. 1050 ЦК
України та п. 5 угоди від 21.03.2014 виникло
зобов'язання 09.04.2014 повернути всю суму
кредиту в розмірі 8775000,00 грн.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст.
526 ЦК України суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 525 та ч.1 ст.530 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною третьою статті 1049 ЦК України
встановлено, що позика вважається
повернутою в момент зарахування
грошової суми, що позичалася, на
банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Однак, як вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, підтверджується
матеріалами справи та не спростовано
відповідачем, станом на час звернення
позивача з позовом у даній справі
відповідач в порушення умов
Генеральної угоди та договору про
надання МБК від 21.02.2014, з урахуванням
внесених до нього змін, суми кредиту в
розмірі 8775000,00 грн. не повернув,
відсотки за користування кредитними
коштами протягом періоду з 09.04.2014 по
11.04.2014 (дата подання позовної заяви у
даній справі) не сплатив, внаслідок
чого у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість за кредитом в
сумі 8 775000,00 грн. та по відсоткам за
користування кредитними коштами в
розмірі 353 404, 16 грн. Доказів сплати
відповідачем позивачу вказаної
заборгованості по кредиту та відсоткам
матеріали справи не містять.

Таким чином, місцевий господарський
суд, з яким погодився і суд апеляційної
інстанції, обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, стягнувши з
відповідача заборгованість за
кредитом та по процентах за
користування кредитом з огляду на
доведеність наявними в матеріалах
справи належними та допустимими
доказами факту неналежного виконання
відповідачами зобов'язань за договором
про надання МБК від 27.02.2014.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України у
разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 6.2. генеральної угоди №291211 від
29.12.2011 визначено, що за несвоєчасне
перерахування коштів (повністю або
частково) при розрахунках в
національній валюті України сторона,
яка порушила умови угоди, сплачує
потерпілій стороні пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожний день
прострочення.

Врахувавши викладене та встановивши
факт порушення відповідачем
зобов'язань з повернення кредиту та
процентів за користування кредитними
коштами згідно договору про надання
МБК від 27.02.2014, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що вимоги про стягнення з відповідача
пені є обґрунтованими.

Місцевий господарський суд,
перевіривши правильність проведеного
позивачем розрахунку сум пені за
несвоєчасно сплачені суми кредиту та
процентів, дійшов висновку, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
що заявлені до стягнення суми пені
визначені позивачем вірно, у зв'язку з
чим правильно задовольнив позовні
вимоги про стягнення з відповідач
вказаних сум.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, а твердження
скаржника про порушення і неправильне
застосування господарським судом
апеляційної інстанції норм
процесуального та матеріального права
при її прийнятті не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстави
для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "ДІВІ БАНК"
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014 у справі
№ 910/6837/14 - без змін.

Головуючий
О. Кот

Судді
Н. Кочерова

В. Саранюк