м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6025/14 15.10.14
За позовомВідкритого акціонерного
товариства «Турбоатом»доУкраїнської
державної корпорації по виконанню
монтажних і спеціальних будівельних
робіт «Укрбудмонтаж»простягнення 13 711
428,67 грн.за зустрічним
позовомУкраїнської державної
корпорації по виконанню монтажних і
спеціальних будівельних робіт
«Укрбудмонтаж»доВідкритого
акціонерного товариства
«Турбоатом»простягнення 15 185 630,88
грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача за первісним
позовом:Гарагуля В.А.від відповідача за
первісним позовом:Шеховцов Е.С., Гудзій
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Відкрите акціонерне товариство
«Турбоатом» (надалі - «Товариство»)
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Української
державної корпорації по виконанню
монтажних і спеціальних будівельних
робіт «Укрбудмонтаж» (надалі -
«Корпорація») про стягнення 36 210 817,46
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконані зобов'язання з оплати
поставленого товару за договором №15-1363
від 29.11.2012 р., у зв'язку з чим у нього
утворилася заборгованість перед
позивачем у розмірі 28 684 800,00 грн. Крім
того, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у розмірі
2 049 164,20 грн., штрафу у розмірі 4 527 936,00
грн., 3% річних у розмірі 466 754,07 грн. та
інфляційних у розмірі 482 163,19 грн. за
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
07.05.2014 р. від представника відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував з огляду на
те, що поставка позивачем обладнання
відбулася також з порушенням умов
договору №15-1363 від 29.11.2012 р., і
сторонами було визначено новий строк
погашення відповідачем заборгованості
у розмірі 28 684 800,00 грн., а саме: квітень -
10 000 000,00 грн., травень - 10 000 000,00 грн.,
червень - 8 684 800,00 грн.
В судових засіданнях 12.05.2014 р. та 28.05.2014
р. судом оголошувались перерви на 28.05.2014
р. та 23.06.2014 р. відповідно.
23.06.2014 р. від представника позивача
надійшла заява про уточнення позовних
вимог, в якій у зв'язку з частковою
оплатою відповідачем суми основної
заборгованості, позивач проси суд
стягнути з відповідача борг у розмірі
604 934,28 грн., пеню у розмірі 2 780 126,48 грн.,
штраф у розмірі 4 527 936,00 грн., 3% річних у
розмірі 658 410,39 грн. та інфляційні у
розмірі 3 131 958,35 грн. Вказана заява
прийнята судом для подальшого
Розпорядженням Голови господарського
суд міста Києва від 23.06.2014 р. справу
№ 910/6025/14 передано для розгляду
судді Бойко Р.В., у зв'язку з
перебуванням судді Босого В.П. у
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 р. розгляд справи
призначено на 04.08.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суд міста Києва від 04.08.2014 р. справу
№ 910/6025/14 передано для розгляду
судді Босому В.П., у зв'язку з його
поверненням з відпустки.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 р. справу прийнято до
свого провадження суддею Босим В.П.
В судовому засіданні 04.08.2014 р. судом
оголошувалась перерва на 27.08.2014 р.
11.08.2014 р. представник позивача подав до
господарського суду міста Києва заяву
про зменшення позовних вимог, в якій
він просив суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 604 934,28 грн.,
пеню у розмірі 2 779 470,49 грн., штраф у
розмірі 4 527 936,00 грн., 3% річних у розмірі
660 334,97 грн. та інфляційні у розмірі 3 138
007,69 грн. Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
за Договором в частині наданих послуг у
розмірі 41 642,83 грн., а також пеню у
розмірі 1 616,18 грн., штраф у розмірі 2 914,98
грн., 3% річних у розмірі 234,98 грн. та
інфляційні у розмірі 1 391,76 грн.,
нараховані за прострочення виконання
грошового зобов'язання за Договором в
частині надання послуг. Вказана заява
прийнята судом до розгляду.
В судових засіданнях 27.08.2014 р. та 01.10.2014
р. судом оголошувались перерви на 01.10.2014
р. та 13.10.2014 р. відповідно.
01.10.2014 р. до канцелярії суду надійшла
зустрічна позовна заява Корпорації про
стягнення з Товариства пені у розмірі 7
639 070,88 грн. та штрафу у розмірі 7 546 560,00
грн. за неналежне виконання
зобов'язання з поставки товару за
договором №15-1363 від 29.11.2012 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 р. зустрічну позовну
заяву прийнято до спільного розгляду з
В судовому засіданні 13.10.2014 р. судом
оголошувалась перерва до 15.10.2014 р.
15.10.2014 р. представником Товариства було
подано відзив на позовну заяву, в якому
відповідач за зустрічним позовом
заперечував проти задоволення
зустрічних позовних вимог з огляду на
те, що поставка ним спірного обладнання
відповідає вимогам укладеного між
сторонами договору, а відсутність
претензій Корпорації на момент
поставки такої продукції свідчить про
належне виконання Товариством своїх
Крім того, 15.10.2014 р. представником
позивача за первісним позовом було
подано заяву про збільшення позовних
вимог, в якій останній просив суд
стягнути з відповідача за первісним
позовом заборгованість у розмірі 604 934,28
грн., пеню у розмірі 4 229 802,68 грн., штраф у
розмірі 4 527 936,00 грн., 3% річних у розмірі
923 346,59 грн. та інфляційні у розмірі 3 373
217,09 грн. Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
за Договором в частині наданих послуг у
розмірі 41 642,83 грн., а також пеню у
розмірі 3 889,80 грн., штраф у розмірі 2 914,98
грн., 3% річних у розмірі 518,82 грн. та
інфляційні у розмірі 3 225,60 грн.,
нараховані за прострочення виконання
грошового зобов'язання за Договором в
частині надання послуг.
Суд вважає за можливе прийняти вказану
заяву Товариства, і подальший розгляд
справи буде здійснюватися виходячи з
нової ціни первісного позову - 13 711 428,67
В судове засідання представник
позивача за первісним позовом з'явився,
заявив клопотання про залучення до
участі у справі ПАТ «ДТЕК
Дніпроенерго», а також відкладення
розгляду справи з метою підготування
відзиву на зустрічну позовну заяву.
Судом в задоволенні клопотання
Товариства про відкладення розгляду
справи відмолено з огляду на те, що
відзив на зустрічну позовну заяву був
поданий представником відповідача за
зустрічним позовом 15.10.2014 р., а його
пояснення по суті спору з викладених у
такому відзиві підстав можуть бути
заслухані судом в судовому засіданні.
Крім того, судом відмовлено в
задоволенні клопотання позивача за
первісним позовом про залучення до
участі у справі ПАТ «ДТЕК
Дніпроенерго», оскільки Товариством не
доведено суду яким чином рішення у
даній справі може вплинути на права
та/або обов'язки такої особи.
Представники відповідача за первісним
позовом в судове засідання з'явилися,
на виконання вимог ухвал суду надали
пояснення по суті спору, проти
задоволення первісних позовних вимог
заперечували повністю, зустрічні
позовні вимоги підтримали.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2012 р. між Товариством (постачальник)
та Корпорацією (замовник) було укладено
договір №15-1363 (надалі - «Договір»), за
змістом п. 1.1 якого постачальник на свій
страх і ризик та своїми силами, в
строки, порядку та на умовах,
визначених договором, зобов'язується
розробити конструкторську
документацію, виготовити та поставити
обладнання для модернізації турбіни
К-300-240-2 на об'єкті технічного
переобладнання енергоблок №1 ДТЕК
Криворізької ТЕЦ по номенклатурі, ціні,
в об'ємі згідно з додатком №2
(специфікація) до даного договору,
надати послуги по шефмонтажу при
введенні в експлуатацію, а замовник
зобов'язується оплатити та прийняти
обладнання та послуги на умовах даного
договору. Порядок та умови оплати
послуг по шефмонтажу буде
узгоджуватися сторонами додатково
шляхом підписання додаткових угод до
даного договору.

Згідно з п. 2.1 Договору строк поставки
обладнання - протягом 8 місяців після
отримання авансового платежу. Договір
вступає в силу з дня оплати замовником
на поточний рахунок постачальника
авансового платежу в порядку та
розмірах, передбачених п. 7.2 Договору.

Відповідно до п. 7.2 Договору авансовий
платіж 32 342 400,00 грн., що складає 30%
вартості обладнання, здійснюється
протягом 30 календарних днів з дня
підписання даного договору та надання
постачальник замовнику оригіналу
рахунку.

Пунктом 7.3 Договору в редакції
додаткової угоди №1 від 28.05.2013 р.
передбачено, що оплата 60% від вартості
кожної партії поставленого обладнання
згідно рахунку-фактури протягом 30
календарних днів після підписання
замовником видаткової та
товарно-транспортної накладної за
формою №1-ТН та/або залізничної
накладної з відміткою замовника. Копію
видаткової накладної (завірену
печаткою) та перший екземпляр
(оригінал) товарно-транспортної
накладної та/або залізничної накладної
замовник зобов'язується направити
постачальнику протягом 2 робочих днів
кур'єрською поштою, попередньо
направив по електронній пошті.

На виконання умов Договору Корпорацією
було сплачено на користь Товариства
авансовий платіж у розмірі 32 342 400,00 грн.
наступним чином: 30.11.2012 р. на суму 15 507
530,00 грн. та 25.12.2012 р. на суму 16 834 870,00 грн.

Позивачем за первісним позовом було
поставлено продукцію на суму 105 705 480,00
грн. 29.09.2013 р. та 2 102 520,00 грн. - 21.10.2013 р.,
яка є предметом Договору, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи накладними на відпуск готової
продукції та матеріальних цінностей
№080646, №080647, №080648, №080649, №080650, №080651,
№080652, №080653, №080654, №080660, №080662, №080798 та
№080801.

Відповідачем частково оплачено
вартість поставленого товару на суму 64
079 865,72 грн., що підтверджується наявним
в матеріалах справи банківськими
виписками з рахунку позивача та
платіжними дорученнями.

Спір у справі за первісним позовом
виник у зв'язку із неналежним
виконанням, на думку позивача за
первісним позовом, відповідачем за
первісним позовом зобов'язання з
оплати поставленого товару за
Договором, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість у розмірі 604 934,28 грн.

Крім того, позивач за первісним позовом
вказує на те, що на виконання умов
Договору ним були надані послуги з
шефмонтажу за актами №10 від 02.04.2014 р. та
№11 від 16.05.2014 р. на загальну суму 41
642,83 грн., та які Корпорацією не
оплачені.

Виходячи із змісту укладеного між
сторонами Договору, він за своєю
правовою природою є змішаним, що
містить елементи договору надання
послуг та елементи договору поставки, а
відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глав 54 та 63
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору Корпорацією
було сплачено на користь Товариства
авансовий платіж у розмірі 32 342 400,00 грн.
- 30.11.2012 р. на суму 15 507 530,00 грн. та 25.12.2012 р.
на суму 16 834 870,00 грн.

В свою чергу, позивачем за первісним
позовом було поставлено продукцію на
суму 105 705 480,00 грн. 29.09.2013 р. та 2 102 520,00 грн.
- 21.10.2013 р., яка є предметом Договору, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи накладними на відпуск готової
продукції та матеріальних цінностей
№080646, №080647, №080648, №080649, №080650, №080651,
№080652, №080653, №080654, №080660, №080662, №080798 та
№080801.

Твердження позивача за первісним
позовом про те, що датою поставки
вважається дата товарно-транспортних
та залізничних накладних судом
відхиляється з огляду на наступне.

За змістом п. 2.8 Договору в редакції
Додаткової угоди №1 датою поставки
вважається дата відмітки змовником у
видатковій та товарно-транспортній
накладній, та/або залізничній
накладній.

Згідно з п. 4.8 Договору в редакції
Додаткової угоди №1 документом, що
підтверджує поставку обладнання
(партії обладнання), є видаткова та
товарно-транспортна накладна, та/або
залізнична накладна з відміткою
замовника.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Виконання господарського договору
підтверджується первинними
документами, до яких відносяться також
видаткові накладні. Для встановлення
факту підтвердження виконання
господарської операції за конкретним
господарським договором на підставі
видаткової накладної, остання, зокрема
має бути складена у період дії
договору, на виконання якого така
накладна складається для
підтвердження господарської операції,
та містити інформацію, згідно якої
ідентифікується здійснення
господарської операції на виконання
певного господарського договору.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, видаткова накладна є первинним
документом та має містити дані з
посиланням на договір, у межах
виконання якого складається така
накладна на підтвердження здійснення
господарської операції за цим
договором.

Таким чином, видаткова накладна у разі
належного її оформлення та
відповідності вимогам статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, є первинним обліковим
документом, який фіксує та підтверджує
господарську операцію і є підставою
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Аналогічні висновки містяться у
постановах Вищого господарського суду
України від 20.05.2013 р. у справі № 5013/1032/12,
від 07.11.2013 р. у справі №7/5025/404/12 та від
07.10.2014 р. у справі № 910/24653/13.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що згідно приписів чинного
законодавства України, саме видаткова
накладна є належним доказом здійснення
поставки товару, а з урахуванням
положень п.п. 2.8 та 4.8 Договору в
редакції Додаткової угоди №1, датою
поставки вважається дата відмітки
змовником у видатковій накладній (в
даному випадку отримання відповідачем
товару 29.09.2013 р. за видатковими
накладними №080646, №080647, №080648, №080649,
№080650, №080651, №080652, №080653, №080654, №080660,
№080662, №080798, а також 21.10.2013 р. - за
видатковою накладною №080801).

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що на виконання умов
Додаткової угоди №2 від 06.06.2013 р. до
Договору, Товариством були надані
відповідачеві за первісним позовом
послуги з шефмонтажу на загальну суму 41
642,83 грн., що підтверджується
підписаними сторонами актами №10 від
02.04.2014 р. та №11 від 16.05.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 7.3 Договору в редакції
додаткової угоди №1 від 28.05.2013 р.
передбачено, що оплата 60% від вартості
кожної партії поставленого обладнання
згідно рахунку-фактури протягом 30
календарних днів після підписання
замовником видаткової та
товарно-транспортної накладної за
формою №1-ТН та/або залізничної
накладної з відміткою замовника.

Тобто, оплату поставленого Товариством
товару за видатковими накладними №080646,
№080647, №080648, №080649, №080650, №080651, №080652,
№080653, №080654, №080660, №080662, №080798
Корпорація мала здійснити по 29.10.2013 р.
включно, а за видатковою накладною
№080801 - по 20.11.2013 р. включно.

За змістом п. 1.6 Додаткової угоди №2 до
Договору оплата виконаних робіт по
шефмонтажу здійснюється замовником
щомісячно на підставі підписаного
сторонами акту виконаних робіт шляхом
перерахування замовником на поточний
рахунок постачальника грошових коштів.
Оплата здійснюється за фактичний час
перебування шеф-персоналу у
відрядженні, протягом 30 днів після
підписання акту виконаних робіт по
шефмонтажу.

Відтак, грошове зобов'язання
відповідача за первісним позовом з
оплати наданих на підставі актів
виконаних робіт №10 від 02.04.2014 р. та №11
від 16.05.2014 р. настало 05.05.2014 р. (з
урахуванням приписів ч. 5 ст. 254
Цивільного кодексу України, оскільки
02.05.2014 р. припадає на святковий день) та
16.05.2014 р. (оскільки 15.05.2014 р. припадає на
вихідний день) відповідно.

Відповідачем частково оплачено
вартість поставленого товару на суму 64
079 865,72 грн., що підтверджується наявним
в матеріалах справи банківськими
виписками з рахунку позивача та
платіжними дорученнями.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, п. 7.3
Договору та п. 1.6 Додаткової угоди №2 до
Договору, заборгованість відповідача
за первісним позовом за поставлену
продукцію становить 604 934,28 грн., за
надані послуги становить 41 642,83 грн. , а
строк виконання грошового зобов'язання
на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача за первісним
позовом грошового зобов'язання по
сплаті на користь позивача за
первісним позовом на підставі Договору
за переданий товар та надані послуги.
Корпорацією вказана заборгованість не
спростована, доказів її погашення не
надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Корпорацією обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення її від відповідальності за
порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства про стягнення з Корпорації
заборгованості у розмірі 646 577,11 грн. (604
934,28 грн. + 41 642,83 грн.) є правомірними та
обґрунтованими.

Також позивачем за первісним позовом
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені у розмірі 4 229 802,68 грн.,
штрафу у розмірі 4 527 936,00 грн., 3% річних у
розмірі 923 346,59 грн. та інфляційних
у розмірі 3 373 217,09 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання з
оплати поставленого товару у період з
11.09.2013 р. по 14.10.2014 р., а також пені у
розмірі 3 889,80 грн., штрафу у розмірі 2 914,98
грн., 3% річних у розмірі 518,82 грн. та
інфляційних у розмірі 3 225,60 грн. за
прострочення грошового зобов'язання з
оплати наданих послуг за період з 02.05.2014
р. по 14.10.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач за
первісним позовом у встановлений строк
свого обов'язку по сплаті грошових
коштів не виконав, допустивши
прострочення виконання зобов'язання,
тому дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом або договором
відповідальності.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, якими
зокрема є сплата неустойки.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами
Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у
справі №23/225 та 27.04.2012 р. у справі
№06/5026/1052/2011.

Відповідно до п. 9.6 Договору за
несвоєчасне виконання зобов'язань з
оплати обладнання, замовник оплачує
постачальнику пеню у розмірі 0,2% від
суми заборгованості за кожний день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня. При
простроченні більше 30 днів - замовник
оплачує постачальнику штраф у розмірі
7% від суми затриманого платежу.

Таким чином, умовами Договору та
Господарського кодексу України
передбачено цивільно-правову
(господарсько-правову)
відповідальність за порушення умов
Договору у вигляді сплати пені та
штрафу.

Враховуючи, що судом встановлено факт
прострочення виконання зобов'язання
оплати поставленого товару більше ніж
на 30 днів, то правомірним є стягнення з
відповідача за первісним позовом
штрафу у розмірі 4 527 936,00 грн.

В той же час, заявлена Товариством
позовна вимога про стягнення штрафу у
розмірі 2 914,98 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання за
надані послуги з шефмонтажу
задоволенню не підлягає, оскільки
умовами Додаткової угоди №2 до
Договору не було визначено розміру
штрафу за порушення такого
зобов'язання, а штрафні санкції,
передбачені абзацом третім частини
другої статті 231 Господарського
кодексу України, застосовується за
допущене прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій, що
підтверджується позицією пленуму
Вищого господарського суду України,
викладеною в постанові №14 від 17.12.2013 р.
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Товариством заявлено вимогу про
стягнення з Корпорації пені у розмірі 4
229 802,68 грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання з оплати
поставленого товару у період з 11.09.2013 р.
по 14.10.2014 р., проте суд здійснює
перерахунок з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші
шість місяців прострочення, а не за
весь період прострочення до подачі
позову.

За перерахунком суду розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача за
первісним позовом за прострочення
виконання грошового зобов'язання з
оплати поставленого товару, ставить 2 713
326,56 грн. В іншій частині (1 516 476,12 грн.)
пеня обрахована безпідставно (без
врахування положень ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив наданий Товариством
розрахунок та вважає за можливе
задовольнити вимогу про стягнення з
Корпорації 3% річних у розмірі 923 346,59
грн. та інфляційних у розмірі 3 373 217,09
грн.

В частині заявлених до стягнення пені,
3% річних та інфляційних за
прострочення виконання зобов'язання з
оплати наданих послуг по шефмонтажу,
судом здійснено перерахунок з
урахуванням встановлених позивачем
строків їх оплати на підставі приписів
ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, та
вважає за можливе стягнути з
відповідача пеню у розмірі 3 851,26 грн., 3%
річних у розмірі 510,81 грн. та інфляційні
у розмірі 3 184,05 грн.

В іншій частині пеня (38,54 грн.), 3% річних
у розмірі (8,01 грн.) та інфляційні у
розмірі (41,55 грн.) обраховані невірно
(без врахування положень ч. 5 ст. 254
Цивільного кодексу України).

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення первісних позовних вимог
та стягнення з Корпорації на користь
Товариства заборгованості у розмірі 646
577,11 грн., штрафу у розмірі 4 527 936,00 грн.,
пені у розмірі 2 717 177,82 грн., 3% річних у
розмірі 923 857,40 грн. та інфляційних у
розмірі 3 376 401,14 грн.

В іншій частині в задоволенні
первісного позову необхідно відмовити
з викладених підстав.

Стосовно зустрічного позову
Корпорації до Товариства суд відзначає
наступне.

Згідно з положеннями статті 663
Цивільного кодексу України продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з п. 2.1 Договору строк поставки
обладнання - протягом 8 місяців після
отримання авансового платежу. Договір
вступає в силу з дня оплати замовником
на поточний рахунок постачальника
авансового платежу в порядку та
розмірах, передбачених п. 7.2 Договору.

Таким чином, з урахуванням останньої
дати здійснення Корпорацією
авансового платежу (25.12.2012 р.), а також
враховуючи приписи ч. 5 ст. 254, ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України та п. 2.1
Договору, зобов'язання Товариства з
поставки товару мало відбутися 26.08.2013 р.
(оскільки 25.08.2013 р. припадає на вихідний
день).

Із матеріалів справи вбачається, що
Товариством було поставлено продукцію
на суму 105 705 480,00 грн. 29.09.2013 р. та 2 102 520,00
грн. - 21.10.2013 р., яка є предметом Договору,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи накладними на
відпуск готової продукції та
матеріальних цінностей №080646, №080647,
№080648, №080649, №080650, №080651, №080652, №080653,
№080654, №080660, №080662, №080798 та №080801.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

За таких обставин має місце
прострочення виконання відповідачем
за зустрічним позовом зобов'язання з
поставки товару за Договором.

У зв'язку з простроченням Товариством
поставки товару, позивачем за
зустрічним позовом заявлено вимогу про
стягнення з нього пені у розмірі 7 639 070,88
грн., нарахованої за період з 25.08.2013 р. по
21.10.2013 р., а також штрафу у розмірі 7 546
560,00 грн.

Судом встановлено, що відповідач за
зустрічним позовом у встановлений
строк свого обов'язку по поставці
товару за Договором не виконав,
допустивши прострочення виконання
зобов'язання, тому дії відповідача є
порушенням зобов'язання (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до п. 9.2 Договору у випадку
не поставки або несвоєчасної поставки
обладнання постачальник, останній
сплачує замовнику пеню у розмірі 0,2% від
вартості непоставленого обладнання
або ненаданих послуг за кожний день
прострочення. За порушення строків
поставки більше, ніж на 30 днів
додатково стягується штраф у розмірі 7%
від вартсоті несвоєчасно поставленого
обладнання.

Враховуючи, що судом встановлено факт
прострочення виконання зобов'язання
поставки товару більше ніж на 30 днів, то
правомірним є стягнення з відповідача
за зустрічним позовом штрафу у розмірі
7 546 560,00 грн. (107 808 000,00 грн.*7%).

За перерахунком суду розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача за
зустрічним позовом, становить 7 423 454,88
грн. В іншій частині пеня у розмірі 215
616,00 грн. обрахована безпідставно (без
врахування ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу
України).

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення зустрічних позовних вимог
та стягнення з Товариства на користь
Корпорації штрафу у розмірі 7 546 560,00 грн.
та пені у розмірі 7 423 454,88 грн.

В іншій частині (пеня у розмірі 215 616,00
грн.) в задоволенні зустрічних позовних
вимог необхідно відмовити з викладених
підстав.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Відкритого
акціонерного товариства «Турбоатом»
задовольнити частково.

2. Стягнути з Української державної
корпорації по виконанню монтажних і
спеціальних будівельних робіт
«Укрбудмонтаж» (01034, м. Київ, вул.
Прорізна, 15; ідентифікаційний код 00012256)
на користь Відкритого акціонерного
товариства «Турбоатом» (61037, м. Харків,
пр. Московський, 199; ідентифікаційний
код 05762269) заборгованість у розмірі 646 577
(шістсот сорок шість тисяч п'ятсот
сімдесят сім) грн. 11 коп., штраф у
розмірі 4 527 936 (чотири мільйони п'ятсот
двадцять сім тисяч дев'ятсот тридцять
шість) грн. 00 коп., пеню у розмірі 2 717 177
(два мільйони сімсот сімнадцять тисяч
сто сімдесят сім) грн. 82 коп., 3% річних у
розмірі 923 857 (дев'ятсот двадцять три
тисячі вісімсот п'ятдесят сім) грн. 40
коп., інфляційні у розмірі 3 376 401 (три
мільйони триста сімдесят шість тисяч
чотириста одна) грн. 14 коп. та судовий
збір у розмірі 64 981 (шістдесят чотири
тисячі дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 39
коп. Видати наказ.

4. Зустрічний позов Української
державної корпорації по виконанню
монтажних і спеціальних будівельних
робіт «Укрбудмонтаж» задовольнити
частково.

5. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Турбоатом» (61037, м. Харків,
пр. Московський, 199; ідентифікаційний
код 05762269) на користь Української
державної корпорації по виконанню
монтажних і спеціальних будівельних
робіт «Укрбудмонтаж» (01034, м. Київ, вул.
Прорізна, 15; ідентифікаційний код 00012256)
штраф у розмірі 7 546 560 (сім мільйонів
п'ятсот сорок шість тисяч п'ятсот
шістдесят) грн. 00 коп., пеню у розмірі 7 423
454 (сім мільйонів чотириста двадцять
три тисячі чотириста п'ятдесят чотири)
грн. 88 коп. та судовий збір у розмірі 72 042
(сімдесят дві тисячі сорок дві) грн. 36
коп. Видати наказ.

6. В іншій частині в задоволенні
зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя
В.П. Босий