ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.Справа № 922/3823/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Дочірнє підприємство
"Долмарт Україна", м. Київ до ТОВ
"Райт-Маркет", м. Харків про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - Байдалінової В.П.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Дочірнє підприємство
"Долмарт Україна" (надалі - позивач)
звернулось до суду з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райт-Маркет" (надалі -
відповідач) про стягнення з
відповідача суми боргу у розмірі 8892,58
грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
договору поставки продукції №1260514 від
06.05.2014 року в частині проведення
розрахунків за поставлений товар, у
результаті чого виникла
заборгованість.

Ухвалою від 10.09.2014 року порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду у судовому засіданні на
22.09.2014 року.

У межах строків, визначених ст. 69 ГПК
України розгляд справи відкладався на
13.10.2014 року та 21.10.2014 року у звязку з
необхідністю повтороного виклику
представника відповідача у судове
засідання та надання додаткових
документів по справі.

У судовому засіданні 21.10.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі, з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив суд їх задовольнити. Через
канцелярію суду надав підписаний
сторонами та скріплений печатками акт
звірки взаєморозрахунків.

Відповідач явку представника у судові
засідання не забезпечив жодного разу.
Про час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином. Про
причини неявки не повідомив. Під час
розгляду справи відповідач не надав
суду відзив на позовну заяву з
документальним обґрунтуванням своїх
заперечень.

Відповідно до пунктів 3.9.1, 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи у
достатній мірі характеризують
правовідносини сторін, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи, вважає за можливе розглянути
справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за матеріалами, наявними у
справі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги т, суд
встановив наступне.

06 травня 2014 року між ДП "Долмарт
Україна" та ТОВ "Райт-Маркет" укладено
договір поставки продукції №1260514
(надалі - Договір) та протоколу
розбіжностей від 06.05.2014 року, який є
невід'ємною частиною договору, згідно
умов якого постачальник зобов'язалось
поставити товар/або продукцію, а
покупець зобов'язується приймати
такий товар та оплачувати.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплено
печатками, а отже сторони досягли згоди
щодо його предмету та усіх істотних
умов.

За приписами статей 638, 639 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

За своєю правовою природою договір,
укладений між позивачем та
відповідачем, є договором поставки
продукції.

Положеннями ст. 265 ГК України
передбачено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір поставки
укладається на розсуд сторін або
відповідно до державного замовлення.

Положення наведеної статті
кореспондуються з приписами п.п.1,2 ст.
712 ЦК України, згідно якої за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За умов п. 1 ст. 662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 692 ЦК України визначає обов'язок
Покупця оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Сторони передбачили умовами п.6.2.
названого договору, що покупець
здійснює оплату вартості товару шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
за реквізитами вказаними в цьому
договорі, в строк один раз у 14
календарних днів за фактично
реалізований товар, починаючи з дати
першої поставки товару.

Сторони погодили, що покупець
зобов'язаний на початку кожного тижня,
що слідує за звітним, надавати
уповноваженому представнику
постачальника звіт , який містить
інформацію реалізованого товару на
звітний день. У випадку не надання
покупцем даного звіту, протягом 5-ти
робочих днів з моменту отримання
письмової вимоги постачальника,
покупець на вимогу постачальника в
порядку ст. 530 ЦК України, зобов'язаний
сплатити за весь поставлений не
сплачений товар ( п. 6.5. Договору).

Положеннями ч.2 ст. 530 ЦК України
передбачено, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Так, на виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 18236,66 грн., що підтверджується
видатковою накладною №Д-2095 від 09.06.2014
року.

11 серпня 2014 року відповідач повернув
нереалізований товар на суму 9344,08 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною (повернення) постачальнику
№1560 від 11.08.2014 року. Проте, грошову суму
за поставлений товар у сумі 8892,58 на час
розгляду справи не повернув, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість перед
позивачем, що і стадо підставою для
звернення з позовною заявою.

Означені видаткові накладні підписані
представником відповідача та
засвідчені печаткою на підтвердження
прийому товару.

Господарський суд приймає до уваги, що
покупцем при отриманні товару не
подавалося жодних заперечень щодо
неналежності виконання постачальником
прийнятих за Договором зобов'язань з
поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів
незгоди відповідача щодо належності
виконання позивачем прийнятих на себе
згідно Договору зобов'язань, не надано
доказів відмови від цього товару та
прийняття його у встановленому
порядку, суд дійшов висновку, що свої
зобов'язання позивач виконав у
відповідності з умовами Договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

13 серпня 2014 року позивачем направлена
вимога відповідачу щодо сплати суми
боргу в добровільному порядку, про те
як свідчать матеріали справи, сума
боргу відповідачем до цього часу не
погашена.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
встановлює, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

В порушення умов договору, вимог
зазначених статей Цивільного та
Господарського кодексів України
відповідач не розрахувався за
поставлений товар та розмір
простроченої заборгованості
відповідача перед позивачем складає
8892,58 грн., що підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків, підписаного
та скріпленого печатками
уповноважених представників сторін.

Матеріали справи не спростовують
наявність вказаної заборгованості
відповідача перед позивачем.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому,
згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Крім того, згідно статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Тому, враховуючи наведені норми
законодавства, зазначена сума боргу
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, як така, що доведена
належними та допустимими доказами.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ч.1 п.1-1 ст.80,
ст. 82-85, Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райт-Маркет", (61145, м. Харків, вул. Космічна, 12А) на
користь Дочірнього підприємства
"Долмарт Україна", 1 (03680, м.
Київ, вул. Івана Лепсе, 4, п/р 282 в
ПАТ "Банк Національний Кредит", МФО 320702)
суму боргу у розмірі 8892,58 грн. та
судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.10.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова