ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.Справа № 922/3537/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 50356,80 грн. за участю
представників:

позивача - Мацегорін А.О., довіреність №
50/10 від 19.09.2014 року;

відповідача - Ващенко Т.Д., довіреність
№ 38-4055/391 від 27.10.2010 року

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ (позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі", м. Харків, про стягнення 50356,80
грн. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
Договором № 14/12-73 про реструктуризацію
заборгованості від 28 травня 2012 року, з
урахуванням чого просить суд стягнути
з відповідача суму основного боргу за
вищевказаним Договором в розмірі 43950,18
грн., 3 % річних в розмірі 282,31 грн., індекс
інфляції в розмірі 1025,50 грн., 7 % штрафу в
розмірі 3076,51 грн. та пеню в розмірі 2022,30
грн. Також до стягнення заявлені судові
витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22 серпня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/3537/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 23 вересня 2014 року о 10:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23 вересня 2014
року в задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи (вх. №
32776/14) відмовлено та розгляд справи
відкладено на 21 жовтня 2014 р. о 10:00,
відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти позову
заперечив з підстав, викладених в
наданому раніше відзиві на позовну
заяву.

За висновками суду, в матеріалах справи
№ 922/3537/14 достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та є необхідними для
прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської
справи № 922/3537/14, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно та повно дослідивши надані
докази, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них, судом
встановлено наступне.

28.05.2012 року між позивачем (кредитором)
та відповідачем (боржником) було
укладено Договір про реструктуризацію
заборгованості № 14/12-73 (далі-Договір),
відповідно до п. 1.1 якого, кредитор та
боржник домовились про розстрочення
заборгованості у вигляді основного
боргу (далі-реструктуризація), що
виникла у боржника перед кредитором за
Договором поставки природного газу від
23.09.2009 року № 06/09-1153-БО-32 (далі-Договір
поставки природного газу).

У відповідності до п. 2.1 вищенаведеного
Договору № 14/12-73 від 28.05.2012р., загальна
сума основного боргу, що підлягає
реструктуризації відповідно до п. 1.1
цього Договору, складає 3516013,75 грн.,
станом на 31.03.2012 року, що
підтверджується Актом звірки
розрахунків.

Пунктом п.2.2 Договору № 14/12-73 від 28.05.2012р.
боржник (відповідач) зобов'язався
сплатити у повному обсязі суму
основного боргу, вказану у п. 2.1 цього
Договору, шляхом сплати зобов'язання
частина відповідно до графіку
погашення заборгованості, зазначеного
у цьому пункті. Грошові кошти по
платежах поточного місяця згідно з
графіком повинні надходити від
боржника (відповідача) на рахунок
кредитора у сумі, визначеній цим
графіком, не пізніше останнього числа
місяця, в якому платіж підлягає
виконанню.

Проте відповідач порушив взяті на себе
договірні зобов'язання, а саме, оплату в
строки, встановлені вищенаведеним
пунктом п.2.2 Договору № 14/12-73 від 28.05.2012р.
своєчасно та в повному обсязі не
здійснив, у зв'язку з чим у відповідача
перед позивачем утворилась
заборгованість за період: з травня 2014
року по липень 2014 року за вищевказаним
Договором № 14/12-73 від 28.05.2012р., яка
склала 43950,18 грн.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи, суд
зазначає про наступне.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Із обставин справи вбачається, що у
даному випадку правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли на
підставі Договору про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-73 від 28.05.2012р., в якому сторони вільно
на власний розсуд визначили низку
цивільних прав та обов'язків, що
підлягають виконанню з боку сторін,
оскільки відповідно до наведених вимог
законодавства ці умови є обов'язковими
для сторін.

Згідно з приписами ст. ст. 509, 510 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені обставини та
норми закону, заявлені позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості в
розмірі 43950,18 грн. підлягають
задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення
7 % штрафу в розмірі 3076,51 грн. та пеню в
розмірі 2022,30 грн.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 3.4 Договору № 14/12-73 від 28.05.2012р.
сторони передбачили, що за
прострочення виконання зобов'язань,
вказаних у п. 2.2 Договору, боржник
(відповідач) зобов'язується сплатити
кредитору (позивачу) пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцяти днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7 %
від суми простроченого платежу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем був наданий обґрунтований
розрахунок пені та штрафу за весь
період прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання,
відповідно до якого сума пені складає
2022,30 грн. та сума 7% штрафу складає 3076,51
грн.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаних сум, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам Договором.

Як вбачається з наданих до суду
доказів, першочерговим завданням та
ціллю Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі"
(відповідача) є виробництво,
транспортування, розподіл та
реалізація теплової енергії усім
групам споживачів за тарифами, що
регулюються відповідно до чинного
законодавства. Відповідач є виконавцем
послуг з централізованого
теплопостачання та підігріву гарячої
води в житловому фонді комунальної
власності територіальної громади м.
Харкова.

Відповідач не є організацією, метою
створення якої є отримання прибутку.
Фінансування останнього здійснюється
за рахунок платежів від надання послуг
населенню та підприємствам, установам
і організаціям, фінансується за
рахунок бюджетних коштів. Діючи тарифи
не підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному
зокрема неплатежами різних категорій
споживачів за спожиту теплову енергію,
невідповідністю тарифів за теплову
енергію для населення фактичним
витратам на її виробництво. Станом на
01.11.2013 року сума заборгованості
державного бюджету на покриття
збитків, викликаних невідповідністю
діючих тарифів фактичним витратам
підприємства становить 811,9 млн. грн.

На протязі останніх років
господарської діяльності підприємства
заборгованість споживачів за спожиту
енергію щомісяця складає сотні
мільйонів гривень. З кожним роком ця
заборгованість неухильно зростає,
незважаючи на заходи, що приймаються по
її стягненню. В 2014 році 84,6 % від
загального обсягу теплової енергії,
яка постачається всім категоріям
споживачів м. Харкова, споживається
населенням. Тарифи для населення, що
діяли до 01.07.2014 року, на 30% не покривають
собівартість виробництва теплової
енергії. Станом на 01.09.2014 року загальна
сума заборгованості за теплову енергію
складає 1036,9 млн. грн., у тому числі
заборгованість населення 658,1 млн. грн.,
бюджетних установ 278,9 млн. грн.,
госпрозрахункових підприємств 84,8 мл.
грн., заборгованість місцевого бюджету
з субсидій та пільг 15,0 млн. грн.

Також слід зазначити, що Законом
України "Про тимчасову заборону
стягнення пені з громадян України за
несвоєчасне внесення плати за
житлово-комунальні послуги" № 486/96 від
13.11.1996 року до 01.01.2011 року було
заборонено нараховувати та стягувати з
громадян пеню за несвоєчасну оплату
житлово-комунальних послуг, що не
ініціювало проведення оплат та
позбавляло КП "Харківські теплові
мережі" джерела погашення по штрафних
санкціях. Хоча з 01.01.2011 року заборона на
нарахування й стягнення пені знята, але
й дотепер розмір пені для населення не
передбачений жодним нормативним актом,
що унеможливлює її нарахування та
стягнення. Законом України "Про
реструктуризацію заборгованості по
квартирній платі, платі за
житлово-комунальні послуги, спожитий
газ і електроенергію" дозволяється
реструктуризувати заборгованість за
комунальні послуги строком до 5 років.
Станом на 01.09.2014 року сума
реструктуризованої заборгованості
складає 88,8 млн. грн.

Водночас, фінансовий стан підприємства
підтверджується балансом підприємства
на 30.06.2014 року, у якому відображені
збитки підприємства. Сума збитків
станом на 30.06.2014 року становила 704,1 млн.
грн., про що свідчить наявний в
матеріалах справи відповідний баланс
(а.с.39).

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішення суду, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
При цьому відсутність чи невисокий
розмір збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем та
його тяжкий матеріальний стан, а також
враховує статус відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені та штрафу на 84,6 % (а.с. 33-34)
таким, що підлягає частковому
задоволенню, у зв'язку з чим, суд вважає
за можливе зменшити розмір пені та 7%
штрафу на 50 %, а саме стягнути з
відповідача пеню у розмірі 1011,15 грн. та
штраф у розмірі 1538,26 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 3 % річних у розмірі 282,31 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 1025,50
грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат позивачем
визначений вірно, відповідно до вимог
діючого законодавства, що дає підстави
суду задовольнити позовні вимоги в
частині стягнення 3 % річних у розмірі
282,31 грн. та інфляційних втрат у розмірі
1025,50 грн.

Вищенаведені обставини є підставою для
часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів п.4.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(штрафу, пені), витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст. 530, 549, ч. 3
ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст.
1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, п. 1-1 ст. 80, п. 3 ст.
83, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11, ) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, , п/р
0 у АТ "Ощадбанк", МФО 300465,
одержувач ДК "Газ України") - 43950,18 грн.
заборгованості, 1011,15 грн. пені, 1538,26 грн.
штрафу, 282,31 грн. 3 % річних, 1025,50 грн.
індексу інфляції, 1827,00 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 27.10.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв