РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 918/517/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Розізнана І.В.

судді
Мельник О.В. ,

судді
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Карпець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Рівненської області від 08.07.14 р. у
справі № 918/517/14 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго", м.
Рівне

про стягнення 2 045 600 грн. 28 коп.

за участю представників:

позивача - Пронюк В. Я., представник за
довіреністю №14-182 від 15.07.14р.;

відповідача - Бондар Ю. М., представник
за довіреністю №03-05/7 від 02.01.14р.;

Були присутні в судовому засіданні
16.09.2014р.

В судовому засіданні 16.09.2014р.
оголошувалася перерва до 21.10.2014р. об 10:30
год.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Рівненської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго", в якому просить
стягнути з відповідача 1830986,09 грн.
заборгованості, 141998,74 грн. пені,
інфляційних в сумі 23595,01 грн. та 3% річних
в сумі 49020, 44 грн.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 08.07.14 р. у
справі № 918/517/14 позов задоволено
частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" - 1830986,09 грн.
основного боргу, 68955,79 грн. пені, 23595,01
грн. інфляційних, 49020,44 грн. 3% річних та
40830,26 грн. витрат по сплаті судового
збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції встановивши факт
наявності заборгованості за природний
газ на підставі договору про перевід
боргу дійшов висновку, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами, тому підлягають задоволенню
частково. Судом також було відмовлено в
позові в частині стягнення пені в
розмірі 4 087,15 грн., що нараховані за
період 14.04.2013р. по 25.04.2013р. у зв'язку із
спливом позовної давності. Крім того,
суд першої інстанції скористався
правом, передбаченим ст. 83 ГПК України,
зменшивши належний до стягнення розмір
пені на 50%.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
рішенням в частині зменшення судом
першої інстанції суми пені на 50%,
публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. 233
Господарського кодексу України, ст.
549, 551 Цивільного кодексу України, ст. 83
Господарського кодексу України,
просить його в цій частині скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову в частині стягнення пені.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу (№ 03-05/ від 16.09.2014) в якому просить
залишити рішення господарського суду
Рівненської області від 01.07.2014 року без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. У відзиві вказує на те, що
суд першої інстанції, зменшуючи розмір
пені, обґрунтовано взяв до уваги
ступінь виконання основного
зобов'язання, невідповідність розміру
пені наслідкам порушення зобов'язання.
Крім того, зауважує, що відповідно до
договору про переведення боргу від
24.09.2013р. №13/4015 відповідач взяв на себе
зобов'язання по сплаті лише суми
основної заборгованості в розмірі
1830986,09 грн., проте зобов`язання по сплаті
штрафних санкцій відповідно до умов
договору до нього не перейшли, тому
вважає, що штрафні санкції нараховані
позивачем необґрунтовано.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 28.08.2014р.
апеляційну скаргу позивача прийнято до
розгляду, справу призначено до
слухання.

В судовому засіданні 16.09.2014р.
представник позивача підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
надав пояснення в обґрунтування своєї
правової позиції. Вважає рішення
місцевого господарського суду
незаконним, тому просить його
скасувати в частині відмови у
стягненні 50 % пені в сумі 70 999,37 грн., в
іншій частині рішення залишити без
змін.

Представник відповідача заперечив
проти доводів апеляційної скарги з
підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу (№03-05 від 16.09.14р.) та
надав пояснення в обґрунтування своєї
правової позиції. Вважає рішення суду
першої інстанції законним та
обґрунтованим, тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Крім того, в своїх
поясненнях представник відповідача
зазначив, що не погоджується з
висновком суду щодо задоволення
позовних вимог в частині нарахованих
штрафних санкцій, оскільки, на його
думку, до нього не перейшли
зобов`язання по сплаті штрафних
санкцій згідно до умов договору про
перевід боргу.

В судовому засіданні 16.09.2014р.
оголошувалась перерва (протокол від
16.09.2014р. а.с. 137) для надання можливості
представнику відповідача надати
власний розрахунок штрафних санкцій.

В судове засідання 21.10.2014р.
представники сторін не з'явились, хоча
належним чином повідомленні про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується розпискою від 16.09.2014р.
(а.с. 138).

Відповідачем подано клопотання (№03-05/
від 20.10.2014р.), в якому він просить
розгляд справи відкласти у зв'язку з
перебуванням повноважного
представника по даній справі у
відрядженні.

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи
колегія суддів вважає, що в його
задоволенні слід відмовити враховуючи
наступне.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18, від 26.12.2011 року, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Суд з урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.12.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та комунальним
підприємством "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради (покупець)
укладено договір №13/2719-БО-28
купівлі-продажу природного газу (а.с.
10-15).

Відповідно до пункту 1.1. договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що
газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 2.3. договору за
розрахункову одиницю газу приймається
один кубічний метр (куб. м), приведений
до стандартних умов.

За умовами п. 3.3. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлі обліку газу покупця.

Відповідно до умов п. 3.4. договору не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. договору ціна за 1000 куб.м
газу становить 3509 коп. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3
884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Згідно п. 5.5. договору загальна вартість
цього договору на дату його укладення
становить 66338834,15 грн., крім того ПДВ -
13267835,14 грн., разом з ПДВ - 79606669,29 грн.

Пунктом 6.1. договору визначено, що
оплата за природний газ проводиться
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

18.07.2013р. між національною компанією
"Нафтогаз України" та комунальним
підприємством "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради укладено
додаткову угоду №1 до договору
купівлі-продажу природного газу
№13/2719-БО-28 від 25.12.2012р., якою п. 5.2. та 5.5.
вказаного договору виклали в новій
редакції (а.с. 16).

Так, п. 5.2. встановлює, що з 01.07.2013р. ціна
за 1 000 куб.м газу становить 3459 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 295 грн. 60 коп., крім того
ПДВ - 20% - 59 грн. 12 коп., всього з ПДВ - 354
грн. 72 коп. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 3823 грн. 78 коп., крім
того ПДВ 20% - 764 грн. 96 коп., всього з ПДВ -
4588 грн. 54 коп.

Згідно п. 5.5. загальна сума вартості
природного газу за цим договором
складається із сум вартості місячних
поставок газу.

Як правильно встановлено місцевим
господарським судом, на виконання умов
договору позивач у 2013 році передав
комунальному підприємству
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради природний газ на загальну суму
29652486,09 грн., що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу
наявними в матеріалах справи, які
підписані представниками сторін без
зауважень та скріплені їх печатками
(а.с. 17 - 25).

Однак, комунальне підприємство
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради належним чином взятих на себе
зобов'язань щодо своєчасної та повної
оплати отриманого природного газу не
виконало, борг оплатило частково.

Поряд з тим, 24.09.2013р. між національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (кредитор), комунальним
підприємством "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради (первісний
боржник) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(новий боржник) укладено договір
переведення боргу №13/4015 ( а.с. 8-9).

Пунктом 1.1. сторони погодили, що за цим
договором за згодою кредитора
первісний боржник переводить на нового
боржника борг, який виник у первісного
боржника перед кредитором за
договорами, в тому числі за договором №
13/2719-БО-28 від 25.12.2012р. в розмірі 1830986,09
грн., а новий боржник приймає на себе
борг первісного боржника у цьому
зобов'язанні та замінює первісного
боржника у зобов'язанні на підставі
акту приймання-передачі цілісного
майнового комплексу комунального
підприємства "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради.

Згідно п. 3.1. договору до нового
боржника перейшли обов'язки первісного
боржника щодо сплати суми боргу, що
встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього
договору та всіх штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням первісним
боржником своїх зобов'язань за
договорами, визначеними в пункті 1.1.
статті 1 цього договору.

Таким чином, на дату укладення договору
№13/4015 від 24.09.2013р. заборгованість
товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
перед публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за
отриманий комунальним підприємством
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради природний газ становила 1830986, 09
грн., що також підтверджується актом
звіряння розрахунків від 24.09.2013р. (а.с.
26).

Враховуючи, що за умовами договору
№13/4015 від 24.09.2013 року до ТОВ
"Рівнетеплоенерго" перейшов борг КП
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради у сумі 1830986,09 грн., що виник
внаслідок неналежного виконання
останнім умов договору №13/2719-БО-28 від
25.12.2012 року, з огляду на приписи ст.ст. 173,
174, 179, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 692, 530, 520,
521, 526 ЦК України та відсутність доказів
сплати такого боргу, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача суми
основного боргу.

Крім того, ст. 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, якими
зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, (неустойка, штраф, пеня),
які учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі, зокрема,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

У поданій позовній заяві позивач
просить стягнути з відповідача пеню в
сумі 141998,74 грн. (розрахунок а.с. 35 - 38).

Проте, з наданого позивачем розрахунку
пені вбачається, що останній був
здійснений без урахування приписів
чинного законодавства, а саме статей
251-255, 599 ЦК України. Відповідні суми
заявлених до стягнення грошових коштів
за несвоєчасне виконання зобов'язання
були обчислені позивачем без
врахування строків спеціальної
позовної давності.

Відповідач в поданому відзиві на
позовну заяву просить застосувати
строки спеціальної позовної давності
по стягненню пені і в цій частині
відмовити позивачу в задоволенні
позову (а.с. 67-70).

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК
України терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК
України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України
встановлено, що якщо строк встановлено
для вчинення дії, вона може бути
вчинена до закінчення останнього дня
строку.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 258 ЦК
України, для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Позовна заява була здана для відправки
до установи зв'язку 25.04.2014р., що
підтверджується фіскальним чеком та
описами вкладення у цінний лист (а.с.5-6).

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, а також положень
статей 253 - 255, 258 та 260 ЦК України
вбачається, що за зобов'язаннями
березня 2013 року пропущені строки
позовної давності по стягненню пені в
сумі 4087,15 грн., що нарахуванні за період
14.04.2013р. по 25.04.2013р.

У відповідності до частини 3 та 4 статті
267 ЦК України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З огляду на зазначене, враховуючи, що
відповідачем заявлено про
застосування строків позовної
давності суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду та визнає
обґрунтованими позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені в
розмірі 137 911 грн. 59 коп.

При цьому, оскільки відповідачем
подано суду першої інстанції заяву про
зменшення розміру пені на 50% в порядку
п. 3 ст. 83 ГПК України, суд реалізував
своє право та зменшив її розмір.

Судовою колегією не приймаються до
уваги доводи скаржника, що суд не
обґрунтував винятковості даного
випадку та неправомірно зменшив розмір
пені на 50 % з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу
України встановлено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора.

Відповідно до пп. 3.17.4 п. 3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 №18,
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання, а
саме надавши належну оцінку тій
обставині, що згідно п. 1.2. договору від
25.12.2012р. №13/2719-БО-28 споживачем теплової
енергії, що продається за договором є
бюджетні установи та організації, а
також населення, враховуючи
збитковість господарської діяльності
відповідача у зв'язку з наявністю
значної заборгованості споживачів за
поставлену енергію та те, що нарахована
позивачем сума пені неспіврозмірна
порівняно із збитками кредитора суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для зменшення розміру пені на
підставі ст. 233 ГК України та п. 3 ст. 83
ГПК України

Стосовно вирішення судом першої
інстанції спору в частині розміру 3%
річних та інфляційних втрат, що
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача, апеляційний суд
виходить з наступного.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат судова колегія зазначає, що
нарахування є арифметично вірним та
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства, тому судом першої
інстанції правомірно задоволенні
вимоги в цій частині.

Доводи відповідача про те, що
відповідач відповідно до умов договору
про перевід боргу взяв на себе
зобов'язання по сплаті суми основного
боргу, а зобов`язання по сплаті
штрафних санкцій відповідно до умов
договору до нього не перейшли, судовою
колегією не приймаються оскільки за
приписами п. 3.1. договору про перевід
боргу №13/4015 від 24.09.2013р. до нового
боржника перейшли обов'язки первісного
боржника щодо сплати суми боргу, що
встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього
договору та всіх, штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним, виконанням первісним
боржником своїх зобов'язань за
договорами, визначеними в пункті, 1.1.
статті 1 цього договору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
з'ясував обставини справи і дав їм
правильну юридичну оцінку, доводи
скаржника зазначені в апеляційній
скарзі, апеляційним судом не
визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст.104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Рівненської області від 08.07.14 р. у
справі № 918/517/14 - залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу повернути до господарського
суду Рівненської області.

Головуючий суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Грязнов В.В.