м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Державного підприємства «Харківський
обласний радіотелевізійний
передавальний центр»
до Національної телекомпанії України
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Концерн радіомовлення,
радіозв'язку та телебачення
провідшкодування збитків у розмірі 301
Суддя Смирнова Ю.М.
від позивача Авагімова Р.Р. - предст.
від відповідача Зеленська С.С. - предст.
від третьої особи Хмелюк А.П. - предст.
На підставі ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 01.10.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з відповідача збитків в сумі
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі №
третьою особою, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, Концерн
радіомовлення, радіозв'язку та
телебачення, розгляд справи було
призначено на 17.09.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.09.2014 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів, та оголошено
перерву в судовому засіданні до 01.10.2014.
В судовому засіданні 01.10.2014
представники позивача заявлені вимоги
підтримали у повному обсязі, просили
суд позов задовольнити. Вимоги
позивача мотивовані тим, що 20.08.2011 між
позивачем та відповідачем було
укладено попередній договір щодо
укладення договору поза межами
державного замовлення, яким сторони
погодили всі істотні умови
попереднього договору та зобов'язались
укласти в майбутньому основний договір
у період з 20.08.2011 по 31.12.2011 поза межами
державного замовлення та
розповсюдження (трансляцію)
телепрограм. Проте, відповідач
ухилився від укладення основного
договору, але у вказаний період позивач
здійснював надання телекомунікаційних
послуг і трансляцію телепрограм
відповідача за відсутності належним
чином оформленого двостороннього
договору, внаслідок чого позивачем з
вини відповідача понесені витрати
загалом на суму 301 578,94 грн. (242 204,00 грн. -
собівартість та 59 374,94 грн. - податки),
які підлягають відшкодуванню
відповідачем в силу приписів ст. 611
Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 182
Господарського кодексу України.
Представник відповідача в судовому
засіданні 01.10.2014 проти заявленої вимоги
заперечував, просив суд у її
задоволенні відмовити. У письмовому
відзиві на позов відповідач вказував
на те, що оскільки у відповідача був
відсутній обов'язок щодо укладення
основного договору, що зокрема
встановлено рішенням судів у справі №
5011-9/325-2012, а тому і підстави для
стягнення збитків саме з підстав
неукладеності відповідачем основного
договору відсутні. Крім того,
відповідач вказував на те, що у його
діях відсутні усі елементи, які
необхідні для настання цивільної
відповідальності у вигляді збитків.
Третя особа позов підтримала.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
Господарський суд міста Києва
Відповідно до статуту Концерну
радіомовлення, радіозв'язку та
телебачення (ст. 1, ст. 3) Концерн є
державним господарським об'єднанням
підприємств, до складу якого входять
державні підприємства-учасники, в тому
числі Державне підприємство
«Харківський обласний
радіотелевізійний передавальний
центр» - позивач у даній справі.
23.06.2011 між позивачем - ДП «Харківський
обласний радіотелевізійний
передавальний центр», як виконавцем, в
особі Генерального директора Концерну
радіомовлення, радіозв'язку та
телебачення на підставі довіреності
№372 від 27.04.2011, та відповідачем -
Національною телерадіокомпанією, як
замовником, укладено договір № 8-26/9, за
умовами якого виконавець за допомогою
технічних засобів, що зазначені у
додатку № 1 до цього договору,
зобов'язується у 2011 році надати
замовнику послуги зв'язку (послуги з
трансляції телебачення), а саме:
телекомунікаційні послуги з
розповсюдження (трансляції) програм
замовника поза межами державного
замовлення, а замовник зобов'язується
прийняти і оплатити такі послуги (п. 1.1),
вартість послуг становить 517 524, 48 грн. (в
редакції додаткової угоди № 1 від
25.12.2011) (п. 3.2), строк дії договору - до
19.08.2011 (п. 10.1).
Довіреністю №372 від 27.04.2011 ДП
«Харківський обласний
радіотелевізійний передавальний
центр» уповноважувало Концерн укласти
та підписати договір, державний
контракт з Національною телекомпанією
України на телекомунікаційні послуги у
2011 році, в яких задіяні технічні засоби
ДП «Харківський обласний
радіотелевізійний передавальний
19.08.2011 Концерн радіомовлення,
радіозв'язку та телебачення звернувся
до відповідача з листом вих. 3981/9-06 в
якому зазначив, що оскільки позивач не
має правових підстав для надання
телекомунікаційних послуг відповідачу
поза межами державного замовлення з
20.08.2011, то він буде вимушений вжити
заходів щодо їх припинення.
20.08.2011 між Національною телекомпанією
України (замовник) та Концерном
радіомовлення, радіозв'язку та
телебачення (виконавець) було укладено
Попередній договір щодо укладення
договору поза межами державного
замовлення (надалі - Попередній
За умовами Попереднього договору (п. 1)
сторони погодили у строк до 31.12.2011 року
укласти Договір на розповсюдження
(трансляцію) телепрограм замовника в
обсязі, що перевищує загальний обсяг
мовлення передбачений державним
замовленням, за період з 20 серпня по 31
Однак, як встановлено судом, і що не
заперечувалось сторонами, згода
стосовно укладення основного договору
на підставі Попереднього договору від
20.08.2011 сторонами не була досягнута,
основний договір не укладено.
Національна телекомпанія України
направляла позивачу лист № 8-01-17/2460 від
29.08.2011, у якому зазначалося, що нею
вживаються всі можливі заходи щодо
вирішення проблемних питань, а також
містилось прохання поставитись з
розумінням до тимчасової
неврегульованості правових підстав
надання послуг трансляції та не
припиняти мовлення Першого
Національного як єдиного державного
телевізійного каналу.
22.12.2011 позивачем направлено
відповідачу лист №6096/4-06 від 22.12.2011
разом з Додатковою угодою № 2 до
Договору №9-26/9 від 23.06.2011, у
відповідності до умов якої передбачено
збільшення ціни Договору до 14 953 830,52
грн., продовження терміну дії Договору
та строку надання послуг до 31.12.2011р.
Відповідач листом №8-11-19/15 від 11.01.2012
року пропозицію про укладення
Додаткової угоди №2 до Договору №9-26/9
від 23.06.2011 відхилив.
Позивач стверджує, що після 20.08.2011
продовжувалося надання відповідачу
послуг щодо розповсюдження
(трансляції) програм відповідача без
укладення договору, однак оплата за
надані послуги за період з 20.08.2011 по
Зазначене і зумовило звернення
позивача до суду з даним позовом.
Зважаючи на те, що після 20.08.2011 послуги
відповідачу позивачем надавалися без
укладення договору, позивач зазначає,
що йому було завдано збитків у вигляді
витрат на електроенергію, оплату праці
виробничого персоналу та податків.
Розмір збитків становить 301578,94 грн.
Однак, доводи позивача суд відхиляє з
Частиною 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

У Попередньому договорі сторони
передбачили, що не несуть
відповідальності у разі ненастання
подій, передбачених у п. 1 цього
договору (п. 7 Попереднього договору). В
свою чергу, п. 1 Попереднього договору
зазначено, що основний договір може
бути укладено виключно за умови та у
разі:

- після повного виконання Замовником
своїх грошових зобов'язань Договору
№9-26/9 від 23.06.2011;

- фактичного надходження в повному
обсязі необхідних коштів на
спеціальний реєстраційний рахунок
Замовника за КПКВ 1701150 та збільшення
достатніх обсягів кошторисних
призначень на очікуваний загальний
обсяг мовлення поза межами державного
замовлення;

- затвердження Головним розпорядником
(Державним комітетом телебачення і
радіомовлення України) у встановленому
діючим законодавством порядку
відповідних змін до кошторисів
видатків Замовника, відповідно ст. 48
Бюджетного кодексу України
"Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання за спеціальним
фондом бюджету виключно в межах
відповідних фактичних надходжень
спеціального фонду бюджету (з
дотриманням вимог частини другої
статті 57 цього Кодексу)", та після
проведення Замовником необхідних
попередніх процедур, передбачених
Законом України "Про здійснення
державних закупівель";

- після проведення Замовником
необхідних попередніх процедур,
передбачених Законом України "Про
здійснення державних закупівель".

В ході розгляду справи № 5011-9/325-2012 за
позовом Концерну радіомовлення,
радіозв'язку та телебачення до
Національної телекомпанії України про
зобов'язання відповідача укласти
договір про надання
телекомунікаційних послуг з
розповсюдження (трансляції) програм
поза межами державного замовлення,
умови якого розповсюджуватимуть свою
дію на відносини, які виникли між
сторонами з 20.08.2011 по 31.12.2011, було
встановлено, що у Національної
телекомпанії відсутній обов'язок по
укладенню Основного договору, оскільки
не настала сукупність обставин
викладених в п. 1 Попереднього договору
від 20.08.2011, необхідних для укладення
Основного договору поза межами
державного замовлення за Попереднім
договором та відсутні будь-які правові
підстави для зобов'язання відповідача
укласти договір з позивачем про
надання послуг з розповсюдження
(трансляції) програм поза межами
державного замовлення, умови якого
розповсюджуватимуть свою дію на
відносини, які виникли між сторонами з
20.08.2011 по 31.12.2011.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.03.2012 у справі № 5011-9/325-2012
залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.07.2012 та
постановою Вищого господарського суду
України від 12.12.2012.

З огляду на вищезазначене, твердження
позивача про незаконне ухилення
відповідача від укладення основного
договору є безпідставним.

Як зазначав позивач у позові, ним з вини
відповідача, оскільки останнім не було
укладено Основний договір щодо надання
послуг зв'язку на період з 20.08.2011 по
31.12.2011, понесено витрат загалом на суму
301 578,94 грн., які підлягають
відшкодуванню відповідачем в силу
приписів ст. 611 Цивільного кодексу
України, ч. 2 ст. 182 Господарського
кодексу України, а саме:

-242204,00 грн. - собівартість послуг (з яких
196160,00 грн. - вартість спожитої
електроенергії за серпень 2011року, 46044,00
грн. - фонд оплати праці виробничого
персоналу з нарахуваннями з 20.08.2011 по
31.12.2011);

-59374,94 грн. - податки (50263,16 грн. - сума ПДВ,
3954,17 грн. - податок на прибуток, 5157,61 грн.
- дивіденди).

Позивачем направлялись відповідачу
акти виконання на надані послуги за
період з 20.08.2011 по 31.12.2011 на заявлену до
стягнення суму збитків в сумі 301 578,94
грн., проте, акти підписані
відповідачем не були і вказані у них
суми сплачені відповідачем також не
були.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу
цивільні обов'язки виконуються в межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Отже неправомірним є покладення на
відповідача відповідальності у
вигляді компенсації збитків за не
укладення основного договору, з огляду
на відсутність будь-яких правових
підстав для його укладання.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Статтею 623 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 Цивільного
кодексу України, сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Статтею 224 Господарського кодексу
України встановлено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 225 Цивільного кодексу
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання. Правочин,
яким скасовується чи обмежується
відповідальність за умисне порушення
зобов'язання, є нікчемним.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
зокрема наявність протиправної
поведінки, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина правопорушника.

Чинним законодавством обов'язок по
доведенню перших трьох складових
цивільного правопорушення покладено
на кредитора.

Обов'язок по доведенню відсутності
вини покладено на боржника.

Факту порушення відповідачем
зобов'язання щодо укладення основного
договору, як і його вини у тому, що
основний договір не було укладено,
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та заявленими
збитками в сумі 301 578,94 грн., позивачем не
доведено. Так само не доведено
належними і допустимими доказами і
розміру збитків, заявлених до
стягнення.

Враховуючи викладене, позов
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в позові судові
витрати покладаються на позивача
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено:17.10.2014

Суддя
Ю.М.Смирнова