ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 року Справа №
904/2392/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідач)

судді: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Литвин А.П.

Представники сторін:

від позивача: Гурова І.Г. представник,
довіреність №38 від 09.01.14;

від відповідача: ОСОБА_2 представник,
довіреність №3931 від 04.11.13;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
15.05.2014р. у справі № 904/2392/14

за позовом Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

про стягнення 5 120,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 15.05.2014р.
у справі №904/2392/14 (суддя Ніколенко М.О.) в
позові про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на користь
комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради заборгованість у сумі 5120
грн. 40 коп. та судових витрат -
відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, господарський суд
дійшов висновку, що з 1.01.2011 між
позивачем та відповідачем не існувало
договірних відносин щодо отримання
послуг від КП «Транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» Дніпропетровської
міської ради», оскільки заявою від
17.03.2010р. відповідач відмовився від
автоматичного продовження дії
договору. Заборгованість, яка
утворилася до грудня 2010 року не
підлягає задоволенню, оскільки строк
позовної давності сплинув.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним
рішенням, Комунальне підприємство
"Транспортування покупної теплової
енергії "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій з посиланням на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.05.2014 по
справі №904/2392/14 та прийняти нове
рішення, яким позов КП «ТПТЕ
Теплотранс» задовольнити, стягнути з
ФОП ОСОБА_3 на користь комунального
підприємства «Транспортування
теплової енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради
заборгованості сумі 5120 грн.40 коп. і
понесені судові витрати як у суді
першої інстанції у сумі 1827 грн. 00 коп.
так і в апеляційній інстанції у сумі 913
грн.50 коп.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що лист від відповідача про
припинення договору на відпуск
теплової енергії для потреб опалення
до підприємства не надходив, додаткова
угода або будь-які зміни щодо
припинення договірних відносин не
укладалися сторонами та підписаними не
були. Відповідач підтвердив наявність
договірних відносин згідно оплат,
здійснивши оплати за отримані послуги.
На думку апелянта, залишок
заборгованості складає 4285 грн.66 коп., а
позовна давність щодо стягнення даної
суми заборгованості не пропущена. Крім
того, підприємству КП «ТПТЕ
Теплотранс» було надано договір
купівлі продажу приміщення , що
знаходиться по вул. Героїв Сталінграду,
буд.32 , згідно якого встановлено, що
20.09.2011 року ФОП ОСОБА_3 передає у
власність дане приміщення іншій особі.
Але, відповідно до п.3.2.14 договору, на
відпуск теплової енергії № 569-т від
16.03.2010 року споживач зобов'язаний
провести повний розрахунок за спожиту
теплову енергію, передбаченим цим
Договором, у випадку продажу
приміщення іншому володільцю. На думку
скаржника, станом на сьогоднішній день,
договір не розірваний.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
надала відзив на апеляційну скаргу, в
якому просить рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
15.05.2014р. у справі № 904/2392/14 - залишити
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення. У відзиві зазначає, що
посилання позивача на допущення судом
першої інстанції порушення норм
процесуального права при винесенні
Рішення в частині відхилення
клопотання про перенесення судового
засідання в зв'язку з неможливістю на
нього з'явитися представника
Відповідача та прийняття рішення по
справі за відсутності вказаного
представника жодним чином не являється
порушенням норм процесуального права.
Оскільки, 15 травня 2014 року о 11 годині 15
хвилин суддею господарського суду
Дніпропетровської області Ніколенко
М.О. розглядалась інша господарська
справа за участю Комунального
підприємства «Транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» Дніпропетровської
міської, в якій представник вказаного
підприємства приймав участь. Вважає, що
подання клопотання про відкладення
розгляду в даному випадку слід
розглядати виключно як бажання
позивача, з невідомих причин, затягнути
розгляд вказаної справи. Стосовно
посилання скаржника в свої апеляційній
скарзі на його необізнаність стосовно
листа ФОП ОСОБА_4 на адресу
Комунального підприємства
«Транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської про факт
відмови проти пролонгації укладеного
договору та неотриманні підприємством
вказаного листа з заявою також не
відповідає дійсності, оскільки до
матеріалів справи відповідачем було
долучено копію поштового повідомлення
з відміткою про факт отримання
Комунальним підприємством
«Транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської поштового
відправлення (листа) від ФОП ОСОБА_3 з
відповідною заявою про небажання
продовжувати дію укладеного Договору.
Відповідач зазначає, що відсутність
відповіді від КП «Транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» Дніпропетровської
міської ради на вищевказаного листа
було розцінено ФОП ОСОБА_3 як надання
вказаним підприємством своєї згоди на
те, що строк дії Договору закінчується
саме 31 грудня 2010 року і підприємство, як
і ФОП ОСОБА_3, не має в подальшому наміру
подовжувати строк його дії. На думку
відповідача, обставини викладені в
апеляційній скарзі базуються виключно
на припущеннях скаржника стосовно
тлумачення обставин які стосуються
вказаної справи, на самостійно
створених «доказах» (як то довідка про
неотримання ним поштової
кореспонденції) та на невірному
тлумаченні чинного законодавства
України.

У судовому засіданні представники
сторін надали суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

Між Комунальним підприємством
"Транспортування покупної теплової
енергії "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради (постачальник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (споживач)
укладений Договір на відпуск теплової
енергії для потреб опалення № 569-Т від
16.03.10.(а.с. 7-8)

Відповідно до п. п. 1.1 цього Договору,
постачальник відпускає теплову
енергію для потреб центрального
опалення, за об'єктами, які знаходяться
за адресою: вул. Героїв Сталінграду, 32.

За умовами п.8.1 Договір набирає
чинності з 01.03.10 і діє до 31.12.10. Строк дії
договору автоматично вважається
продовженим на кожний рік, якщо ні одна
із сторін не заявить про його
розірвання, при цьому, повідомивши іншу
сторону у письмовому вигляді, не
пізніше місяця до закінчення строку
дії договору.

Позивачем виставлені наступні
рахунки на оплату отриманих
відповідачем послуг:

20.05.2010 р. за квітень 2010 року -
рахунок № 569 від 18.05.2010р. на суму 727, 53
грн. (а.с.12 )

16.11.2010р. за жовтень 2010 року -
рахунок № 569 від 29.10.2010р. на суму 275,47грн.
(а.с. 12)

15.03.2011 р. за листопад 2010 року -
рахунок №569 від 30.11.2010р. на суму 365,98 грн.
(а.с. 13)

15.03.2011 р. за грудень 2010 року -
рахунок №569 від 31.12.2010р. на суму 1025,86
грн., (а.с.13).

15.03.2011 р. за січень 2011 року -
рахунок №569 від 31.01.2011р. . на суму 1303,12
грн. (а.с.14)

15.03.2011 р. за лютий 2011 року -
рахунок - фактура №569/1 від 28.02.2011р. на
суму 1247,66грн.(а.с.14 )

15.04.2011 р. за березень 2011року -
рахунок - фактура № 569/1 від 31.03.2011р. на
суму 939,08 грн. (а.с.15).

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті ним рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на наступне.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 901
Цивільного кодексу України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Між Позивачем (постачальник) та
Відповідачем (споживач) укладений
Договір на відпуск теплової енергії
для потреб опалення № 569-Т від 16.03.10. (а.с.
7-8).

Згідно предмету цього Договору,
постачальник відпускає теплову
енергію для потреб центрального
опалення, за об'єктами, які знаходяться
за адресою: вул. Героїв Сталінграду, 32.

Відповідно до частини 1 статті 905
Цивільного кодексу України, строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 8.1 Договору № 569-Т від
16.03.2010р., договір укладено на строк з
01.03.10 і по 31.12.10. Строк дії договору
автоматично вважається продовженим на
кожний рік, якщо ні одна із сторін не
заявить про його розірвання, при цьому,
повідомивши іншу сторону у письмовому
вигляді, не пізніше місяця до
закінчення строку дії договору.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, у тому числі їх права та
обов'язки, порядок розрахунків,
підстави й розмір відповідальності,
регулюються Законом від 12 травня 1991 р. N
1023-XII "Про захист прав споживачів", розд.
II кн. 5 ЦК, Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 р. N 630; далі - Правила),
іншими нормативними актами, а також
умовами укладеного договору.

Ці Правила регулюють відносини між
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальних послуг
(виконавцем), і фізичною та юридичною
особою, яка отримує або має намір
отримувати послуги з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення
(споживачем).

Відповідно до ст. 8 Правил ці послуги
надаються споживачеві згідно з
договором, що оформляється на основі
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Споживач може відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживача від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється в
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства. При
цьому витрати, пов'язані з відключенням
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води,
відшкодовуються споживачем відповідно
до калькуляції, складеної виконавцем.

Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до статті 907 Цивільного
кодексу України договір про надання
послуг може бути розірваний, у тому
числі шляхом односторонньої відмови
від договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 206 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарське зобов'язання може бути
розірвано сторонами відповідно до
правил, встановлених статтею 188 цього
Кодексу - сторона договору, яка вважає
за необхідне розірвати договір,
повинна надіслати пропозиції про це
другій стороні за договором і у разі
якщо сторонни не досягли згоди щодо
розірвання договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення
господарського суду.

27.05.2010р. відповідачка звернулася на
адресу позивача з заявою (а.с. 33), в якій,
в зв'язку з наданням їй послуг
неналежної якості, просила позивача
провести перерахунок плати за теплову
енергію за березень 2010 року і провести
відключення, належного їй приміщення
за адресою м. Дніпропертровськ, вул.
Героїв Сталінграду 32/1 від
централізованого опалення, оскільки її
не влаштовують надані послуги.
Відповідно до поштових квитанцій Заява
ОСОБА_3 від 27.05.2010року цінним
відправленням була відправлена на
адресу позивача і отримана його
представником 25.06.2010р. (а.с. 34).

Вищезазначена заява , на яку
відповідачка посилається, як на заяву
про розірвання договору № 569-Т від
16.03.2010р.не вказує про її наміри
розірвати договір, а містить лише її
зауваження щодо надання позивачем
послуг неналежної якості, вимоги
провести перерахунок за отримані
послуги, провести відключення
приміщення від центрального опалення
і попередження, про те, що в подальшому
не буде оплачувати надані їй послуги.

В подальшому , на пред'явлені до оплати
позивачем рахунки за відпущену теплову
енергію: рахунок №569 від 31.12.2010р.
відповідачка 11.03.2011р. здійснила оплату
теплової енергії отриманої за грудень
2010 р. на суму 1025,86 грн. (а.с. 80 ), а 29.04.2011
року, відповідно, розрахувалася за
отриману в березні теплову енергію на
суму 939,08 грн. (а.с. 81) відповідно до
рахунку - фактури № 569/1 від 31.03.2011р.

Таким чином, відсутність заяви про
розірвання договору № 569-Т від 16.03.2010р.
та дії відповідача щодо оплати
рахунків за період часу, після спливу
терміну дії договору (31.12.2010р.) свідчить
про те, що дія договору була
автоматично продовжена на наступний
(2011) рік у відповідності до вимог п. 8.1
Договору.

Аналогічні правові позиції викладені в
постановах Вищого господарського суду
від 03.03.2009 р. у справі N 14/110 та від 23.05.2012
р. у справі N 5010/1495/2011-18/65

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ч. 1 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2 до 15 числа місяця,
наступного за звітним, постачальник
пред'являє Споживачу до оплати рахунок
за використану теплову енергію.
Відсутність рахунку не є підставою для
звільнення від оплати, яка
здійснюється не пізніше 20 числа цього ж
місяця.

Відповідно до статей 33,34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідачем не надано доказів
погашення заборгованості за квітень
2010 року на суму 727, 53 грн. ; за жовтень 2010
року на суму 275,47грн.; за листопад 2010р.
на суму 365,98 грн. ; за січень 2011 р. на суму
1303, 12 грн.; за лютий 2011р. на суму 1247,66грн.
та за квітень 2011 року на суму 365 , 90 грн.,
а всього на суму 4285,66 грн.

За таких обставин позовні вимоги в
частині стягненя суми основного боргу
у розмірі 4285,66 грн. є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Розглядаючи доводи, викладені
апелянтом про наявність підстав для
застосування наслідків пропуску
строків позовної давності колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне:

Відповідно до частин 1,3 статті 264
Цивільного кодексу України перебіг
строку позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею боргу або
іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

29.04.2011 року відповідачем було
перераховано позивачу 939,08 грн. за
отриману за договором теплову енергію
в березні 2011 року, що свідчить про
переривання строку позовної давності.

Оскільки позивач звернувся з позовною
заявою 14.04.2014р., тобто в межах
загального трирічного строку позовної
давності, у колегії суддів немає
підстав для застосування положень
статті 261 ЦК України про перебіг
строків позовної давності.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до пункту 6 статті 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок , наданий
відповідачем колегією суду
встановлено невірність розрахунків
позивача.

Так задоволенню підлягає 98,32 грн.
інфляційних витрат з заявлених
позиваче 277,60 грн., відповідно 284,20 грн. -
3% річних з заявлених 370,92 грн. заявлених
та 272,94 грн. пені з заявлених 277,80 грн.

Таким чином, розглянувши справу,
місцевий господарський су неповно
з'ясував всі обставини справи, давши
неналежну оцінку доказам по справі та
зробив висновки, які не відповідають
фактичним обставинам справи, що у
відповідності до ч.1 ст. 104 є підставою
для скасувати рішення і прийняття
нового рішення про часткове
задоволення позову Комунального
підприємства «Транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» Дніпропетровської
міської ради»» до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3.

Відповідно до ст.49 ГПК України судова
колегія вважає необхідним змінити
розподіл судових витрат пропорційно до
задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "ТЕПЛОТРАНС"
Дніпропетровської міської ради -
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.05.2014р.
у справі № 904/2392/14 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "ТЕПЛОТРАНС"
Дніпропетровської міської ради суму
основного боргу у розмірі - 4285, 66 грн.,
збитки від інфляції за період з квітня
2011р. по лютий (включно) 2014 у розмірі - 98, 32
грн., 3% річних за період з 14.05.2011р. по
31.03.2014р. у розмірі - 284,20 грн., пеню за
період з 01.10.2013р. по 31.03.2014р. у розмірі 272,
94 грн. У задоволенні нарахованих
інфляційних витрат на сумі - 179, 28 грн. -
відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "ТЕПЛОТРАНС"
Дніпропетровської міської ради судові
витрати у розмірі - 1869,50 грн.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України через Дніпропетровський
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дати її
прийняття.

Повний текст постанови складено
16.10.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Березкіна
Суддя
О.В. Чус