РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р.
Справа № 918/1001/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Розізнана І.В. ,

суддя
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Ващук
К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Рокитнівське лісове
господарство" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 12.09.14 р. у справі № 918/1001/14

за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця"

до Державного підприємства
"Рокитнівське лісове господарство"

про стягнення штрафу за неправильне
зазначення маси вантажу в перевізних
документах

за участю представників сторін:

позивача - Шевчишин І.З.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Львівська дирекція залізничних
перевезень" державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" звернулося до
місцевого господарського суду із
позовом до державного підприємства
"Рокитнівське лісове господарство" про
стягнення штрафу за неправильне
зазначення маси вантажу в перевізних
документах в розмірі 22895 грн.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 12.09.2014 року
(суддя Горплюк А.М.) вказаний позов
задоволено, з мотивів викладених у
позовній заяві.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та прийняти нове рішення про відмову в
позові.

Апелянт, зокрема, зазначає, що суд
першої інстанції не повною мірою надав
оцінку доказам, якими обґрунтовується
позовна заява, не перевірив масу
спірного вагону, відповідність ваг
метрологічним вимогам та їх технічний
стан, а також правильність оформлення
накладної. Крім того, зауважує, що в
мотивувальній частині рішення судом не
надано належної оцінки листу
начальника головного комерційного
управління Державної адміністрації
залізничного транспорту України
"Укрзалізниця" №ЦМКО-1/242 від 16.03.2007р.,
який вказує, що у разі встановлення
невідповідності маси вантажу, яка
визначалася умовно, фактичній масі,
вагон відправляється за призначенням
без оформлення відповідних документів
для стягнення штрафу згідно ст. 122
Статуту Залізниць України.

Також, апелянт звертає увагу суду на те,
що згідно тарифного керівництва №1,
затвердженого Міністерством
транспорту та зв'язку України від 26.03.2009
року №317 Збірника тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом у межах України та
пов'язані з ним послуги Розділу 4 п. 4.3
Таблиця №1 зазначена в перевізних
документах маса вантажу в 58 тонн та
маса, виявлена при переважуванні на
вагах, яка становить 61,92 тонн попадають
в одну тарифну сітку для розрахунку
провізної плати та не можуть різнитися
за розміром провізної плати. Вважає, що
порушень вантажовідправником вимог
щодо оформлення перевізних документів
не вбачається, як і не вбачається факту
внесення недостовірних відомостей у
накладній щодо маси вантажу.

Більше того, у своїй скарзі апелянт
посилається на те, що оскільки
контрольне зважування вантажу та
складання комерційного акту було
здійснено по прибуттю вагона на
станцію призначення, відповідач на
підставі ст. 125 Статуту залізниць
України, не несе відповідальності щодо
відповідного перевезення за накладною,
а суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про притягнення
відповідача до відповідальності за
неправильне зазначення у перевізних
документах маси вантажу.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення господарського суду
Рівненської області від 12.09.2014 року без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

У відзиві вказує на те, що штраф, який є
предметом даної справи, підлягає
стягнення за неправильне зазначення
даних в перевізному документі під час
його оформлення, а
наявність/відсутність відмітки в графі
"52" про видачу вантажу не має відношення
до предмету спору. Зауважує, що лист
№ЦМКО-1/242 від 16.03.2007 року є
рекомендаційним не нормативним
документом, призначеним для службового
використання та не змінює, не доповнює
і не скасовує положення Статуту
залізниць України та Правил
перевезення вантажів залізничним
транспортом України.

Від представника відповідача надійшла
телеграма та факс про перенесення
судового засідання, у зв'язку з
перебуванням у відрядженні.

Колегія суддів з приводу заявленого
клопотання вважає за необхідне
зазначити, що стаття 22 ГПК України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Нормами чинного законодавства не
обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі,
відтак неможливість головного
інженера ОСОБА_2 бути присутнім у
судовому засіданні не перешкоджає
правам учасника процесу, передбаченим
ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

За таких обставин, судова колегія
визнала за можливе розглянути справу
за відсутності представника
відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 908 Цивільного Кодексу
України перевезення вантажу
здійснюється за договором перевезення.

Згідно із ст. 6 Статуту залізниць
України та п. 1.2 Правил оформлення
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України №644 від 21.11.2000 року, накладна -
це основний перевізний документ
встановленої форми, оформлений
відповідно до цього Статуту та Правил і
наданий залізниці відправником разом з
вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна одночасно є
договором на заставу вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

При цьому, статтею 37 Статуту залізниць
України, п.2.3. Правил оформлення
перевізних документів та п.5 Наказу
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 року N 644 "Про затвердження
окремих розділів Правил перевезення
вантажів", представник відправника
вказує свою посаду, розписується,
засвідчуючи правильність відомостей,
указаних ним у перевізному документі.
Про спосіб визначення маси вантажу
відправник зобов'язаний зазначити у
накладній.

Як правильно встановлено судом першої
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 24.12.2013 року державним
підприємством "Рокитнівська лісове
господарство" зі станції
Рокитне-Волинське Львівської
залізниці на станцію призначення
Клепарів Львівської залізниці для ТОВ
"Язьм" був відправлений вагон №32261604 з
вантажем - "Лісоматеріали фанерні (кряж
фанерний)", що підтверджується
накладною №35632991.

Згідно вказаної накладної №35632991 від
24.12.2013 року навантаження вагона
здійснювалось засобами відповідача із
умовним визначенням його маси - 58000 кг.

Колегією суддів встановлено, що
правильність внесених до накладної
відомостей своїм підписом засвідчив
представник відправника ОСОБА_3

Частиною 2 статті 24 Статуту залізниць
України передбачено, що залізниця має
право перевірити правильність
відомостей про вантаж, зазначений
відправником у накладній на станції
відправлення, під час перевезення та на
станції призначення.

26.12.2013 року під час контрольного
зважування вагону №32261604 при прибутті
на станцію Клепарів Львівської
залізниці встановлено, що маса вантажу,
зазначена у накладній не відповідає
фактичній його масі, а саме: по
документу значиться вантаж
лісоматеріали фанерні, кількість місць
4 штабеля, брутто не вказано, тара 22300,
нетто 58000, а виявилось - вантаж
лісоматеріали фанерні, кількість місць
без повного вивантаження вантажу із
вагона перерахувати неможливо, шапка
вагона завантажена на 4 штабеля, брутто
84220, тара з документа 22300, нетто 31920, що
більше проти документу на 3920.
Вантажопідйомність вагона 66 тонн, отже
вага вантажу не перевищує
вантажопідйомність вагона. Спосіб
визначення маси згідно документу -
умовно. Вагон прибув в технічно та
комерційному стані справним.
Зважування вагона проведено на 150
тонній тензометричній вагонній вазі
станції Клепарів, яка пройшла
держперевірку 08.11.2013 року, зважування
проведено агентом комерційним ОСОБА_4,
в присутності ДСЗМ ОСОБА_5, агента
комерційного ОСОБА_6, представника ТОВ
фірми "Язьм" Мельника Ю.О.

За фактом невідповідності маси вантажу
даним, зазначеним у накладній №32261604,
станцією Клепарів Львівської
залізниці складено комерційний акт АА
№062145/10.

Вказане порушення стало підставою для
нарахування позивачем штрафу
відповідачу в розмірі 22895 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджено факт
неправильного зазначення відповідачем
у залізничній накладній маси вантажу,
що є підставою для застосування
передбаченої ст.ст. 118, 122 Статуту
залізниць України відповідальності.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком місцевого
господарського суду, з огляду на
наступне.

Згідно із ч. 1 ст.129 Статуту залізниць
України та ч. 1 ст.26 Закону "Про
залізничний транспорт" обставини, що
можуть бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Враховуючи, що станцією Клепарів
Львівської залізниці виявлено факт
невідповідності маси вантажу з даними,
зазначеними у накладній №32261604, за
приписами п. 2 Правил складання актів,
затвердженими наказом Міністерства
транспорту України №334 від 28.05.2002 року,
вказаною станцією правомірно складено
саме комерційний акт.

Відповідно до п. 6 Правил складання
актів, в акті зазначаються: номери
відправки, вагона, рід вагона,
кількість пломб (ЗПП) і відбитки на них,
кількість місць і маса вантажу за
документами та виявлені перевіркою. У
разі визначення маси на вагонних вагах
зазначаються маса брутто, тари (з бруса
або перевірена) вагона та нетто
вантажу.

Пунктом 8 Правил складання актів
визначено, що комерційні акти
складаються у трьох примірниках на
бланках установленої форми і
заповнюються на друкарській машинці
або чорнилами чітко, без будь-яких
виправлень. На кожному акті
проставляється штемпель станції.
Другий примірник акта видається
одержувачу на його вимогу. Якщо
комерційний акт складається на станції
відправлення або на попутній станції,
то другий примірник акта додається до
перевізних документів. Про складений
комерційний акт проставляється
відмітка у перевізних документах у
порядку, визначеному правилами
оформлення перевізних документів.

Апеляційним судом встановлено, що
комерційний акт АА№062145/10 від 26.12.2013року
містить повну інформацію про
відправника та одержувача вантажу, на
ньому проставлено штемпель станції, а
також у зазначеному документі детально
описано відомості про вагон, його
вантажопідйомність, технічний стан,
спосіб завантаження вантажу, особу
відповідальну за його навантаження,
спосіб визначення маси вантажу (розділ
А); обставини, за яких виявлено
порушення (розділи Б, В, Г, Д).

Крім того, на виконання п. 8 Правил
складання актів у накладній №32261604
проставлено відмітку залізниці (графа
49) про те, що вантаж видано згідно
комерційного акту № АА 062145/10 від 26.12.2013
року.

Також, у матеріалах справи міститься
належним чином завірена копія
технічного паспорту засобу
ваговимірювальної техніки (ЗВВТ), з
якого вбачається, що 08.11.2013року
тензометричні вантажні ваги занесені
до Державного реєстру засобів
зважування, технічний стан справний,
зважування вантажу дозволяється.

Пунктом 10 Правил складення актів
передбачено, що комерційний акт
підписує начальник станції (його
заступник), начальник вантажного
району (завідувач вантажного двору,
складу, контейнерного відділу,
контейнерного майданчику,
сортувальної платформи, старший
прийомоздавальник) і
прийомоздавальник станції, а також
одержувач, якщо він брав участь у
перевірці. Крім того, у разі
необхідності, до перевірки вантажу і
підписання акта можуть бути залучені
також інші працівники залізниці.

Відтак, вказаним пунктом Правил не
передбачено обов'язкової участі
представника відправника при
складанні комерційного акту та
визначено право одержувача вантажу на
підписання такого комерційного акту, в
разі його участі у перевірці (що мало
місце у даній ситуації), що у свою чергу
спростовує доводи апелянта про
зворотне.

За таких обставин, суд першої інстанції
правомірно та обґрунтовано виходив з
того, що комерційний акт від 26.12.2013 року
за формою та змістом відповідає
вимогам чинного законодавства України,
складений та підписаний повноважними
особами, з огляду на що є належними та
допустимим доказам у даній справі.

Поряд з цим, за твердженням апелянта
відповідальність за вантаж після його
прибування на станцію призначення несе
одержувач вантажу, з огляду на що,
вважає, що суд першої інстанції
помилково притягнув до
відповідальності саме ДП "Державного
підприємства "Рокитнівське лісове
господарство".

Натомість, колегія суддів зауважує, що
у відповідності до ч. 1 ст. 24 Статуту
залізниць України вантажовідправники
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, зазначених
ним у накладній.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до
перевезення визначено, що вантажі,
завантажені відправником у вагони
відкритого типу (платформи,
напіввагони тощо), приймаються
залізницею до перевезення шляхом
візуального огляду вагонів, вантажу, їх
маркування (у т.ч. захисного) та
кріплення у вагонах без перевірки маси
та кількості вантажу.

Тобто, чинним законодавством саме на
відповідача покладено обов'язок
правильно визначити у накладній масу
вантажу, при чому за приписами ч. 1 ст. 24
Статуту Залізниць України позивач мав
право, а не обов'язок перевірити ці
відомості, що спростовує відповідні
доводи апелянта.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується із правовою позицією
Вищого господарського суду України,
викладеною у постанові від 14.10.2014 року у
справі №918/493/14.

Також, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на порушення
позивачем п. 22 Правил видачі вантажів,
затверджених Міністерством транспорту
України N644 від 21.11.2000 року, з огляду на
наступне.

За приписами п. 22 Правил видачі
вантажів перевірка маси вантажу на
станції призначення провадиться, як
правило, таким самим способом, яким цю
масу було визначено на станції
відправлення.

Тобто, вказаний пункт Правил видачі
вантажів не містить імперативного
припису щодо перевірки маси вантажу,
саме таким способом, яким остання
визначалась на станції відправлення, а
отже, залізниця, користуючись правом,
визначеним в ст. 24 Статуту залізниць
України, під час перевірки на проміжних
станціях чи на станції одержання не
позбавлена права обирати для цього
більш зручний та точний спосіб
перевірки вантажу.

При цьому, якщо в пункті відвантаження
масу вантажу визначено шляхом
зважування, а у пункті одержання - за
обміром або навпаки, то слід виходити з
того, що зважування є більш точним
способом визначення маси вантажу.

До аналогічного висновку дійшов Вищий
господарський суд України у постанові
від 06.08.2014 року в справі № 911/866/14.

Відтак, відповідач не заперечуючи
факту невідповідності маси вантажу
даним зазначеним ним у накладній,
фактично всі свої доводи зводить до
відсутності у залізниці повноважень на
використання іншого методу визначення
маси вантажу, ніж було встановлено у
накладній.

В контексті викладено, апеляційний суд
зауважує, що листи Головного
комерційного управління ДАЗТ
"Укрзалізниця" мають рекомендаційний
характер та можуть змінювати,
доповнювати чи скасовувати положення
Статуту залізниць України та Правил
перевезення вантажів залізничним
транспортом України.

Більше того, колегія суддів звертає
увагу відповідача на те, що Збірник
тарифів на перевезення вантажів
залізничним транспортом у межах
України та пов'язані з ними послуги №317
від 26.03.2009 року визначає порядок
нарахування провізної плати, однак
ніяким чином не обмежує повноваження
залізниці в частині перевірки даних,
занесених вантажовідправником до
накладної.

Оцінюючи наведені докази в сукупності,
колегія суддів дійшла висновку про їх
належність та допустимість у
підтвердження наявності в діях
відповідача складу правопорушення,
передбаченого ст. 122 Статуту залізниць
України, з огляду на що місцевий
господарський суд дійшов правомірного
висновку про притягнення відповідача
до відповідальності за невірне
зазначення у залізничній накладній
маси вантажу.

Згідно із п. 5.5. Правил оформлення
перевізних документів якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
маси з відправника, порта стягується
штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту
залізниць України.

Також, статтею 122 Статуту залізниць
України передбачено, що за неправильно
зазначену у накладній масу вантажу з
відправника стягується штраф у розмірі
згідно із статтею 118 цього Статуту.

При цьому, передбачений п. 122 Статуту
залізниць України штраф стягується з
відправника за сам факт неправильно
зазначених в накладній відомостей про
масу вантажу незалежно від наявності
чи відсутності збитків у залізниці.

За приписами ст.118 Статуту залізниць
України штраф підлягає стягненню у
п'ятикратному розмірі провізної плати
за всю відстань перевезення.

Згідно накладної №32261604 від 24.12.2013 року
провізна плата у даному випадку
складала 4579 грн., а тому позивачем
правильно розраховано суму штрафу в
розмірі 22895грн. (4579грн. х 5).

За таких обставин, враховуючи, що факт
невірного зазначення державним
підприємством "Рокитнівське лісове
господарство" у залізничній накладній
маси вантажу підтверджений
матеріалами справи, а розрахунок
штрафу здійснено у відповідності до
вимог Статуту залізниць України,
апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції про
стягнення із відповідача 22895грн.
штрафу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає посилання апелянта
безпідставними, документально
необґрунтованими, такими, що належним
чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що
господарський суд Рівненської області
повно з'ясував обставини справи і дав
їм правильну юридичну оцінку. Порушень
чи неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права
при розгляді спору судом першої
інстанції, судовою колегією не
встановлено, тому мотиви, з яких подана
апеляційна скарга не можуть бути
підставою для скасування прийнятого у
справі рішення, а наведені в ній доводи
не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Рівненський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 12.09.14 р. у
справі № 918/1001/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Рокитнівське лісове
господарство" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Справу №918/1001/14 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.