КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Справа№ 910/16379/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Пась
М.П.

за участю представників:

від позивача: Мазурок К.В. за дов. №74/14
від 29.01.2014.

від апелянта: не з'явився.

від відповідача 2: не з'явився.

від відповідача 3: не з'явився.

розглянувши апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес
Групп"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014р.

у справі № 910/16379/13 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес
Груп"

відповідача -2 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6

відповідача -3 Торгівельної біржі
"Київська універсальна біржа"

про визнання торгів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 у справі № 910/16379/13
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" до відповідача-1 Товариства
з обмеженою відповідальністю "Ріал
Істейт Бізнес Груп", відповідача-2
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6,
відповідача-3 Торгівельної біржі
"Київська універсальна біржа" про
визнання торгів недійсними задоволено
частково, а саме визнано недійсними
договори купівлі-продажу, укладені на
відкритих торгах 14.08.2012 між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 в особі
ліквідатора Хайла Миколи
Володимировича та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ріал
Істейт Бізнес Групп».

Не погодившись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес
Груп" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційними скаргами, в яких просить
суд відновити строк на подання
апеляційних скарг, скасувати рішення
та прийняти нове судове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевим господарським судом позов
задоволено частково через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Апелянт зазначає, що місцевим
господарським судом не вірно
застосовані норми статей Законів
України «Про заставу», «Про іпотеку»,
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», внаслідок чого
суд прийшов до хибного висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Також, апелянт зазначив, що
господарський суд першої інстанції не
дослідив питання стосовно того чи
існує в натурі майно, яке є предметом
спору.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Шапталі Є.Ю.

На підставі ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, п.3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
№ 30, згідно п.2.2. рішення зборів суддів
Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2012,
сформовано для розгляду даних
апеляційних скарг колегію суддів у
складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю.,
судді Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014
відновлено Товариству з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес
Груп" строк на подання апеляційних
скарг, об'єднано апеляційні скарги
останнього в одне апеляційне
провадження, порушено апеляційне
провадження та призначено розгляд
справи на 02.07.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014, у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді Шаптали Є.Ю. та судді Самсіна Р.І.
у відпустці, для розгляду справи №
910/16379/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Власов Ю.Л.,
судді Гончаров С.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 справу №
910/16379/13 прийнято до провадження
визначеним складом суду та призначено
розгляд справи на 23.07.2014.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014, у
зв'язку із виходом судді Шаптали Є.Ю. з
відпустки, для розгляду справи №
910/16379/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю.,
судді Гончаров С.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 розгляд
справи відкладено на 09.09.2104.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014 розгляд
справи відкладено на 23.09.2104.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014
продовжено строк розгляд справи за
заявою сторони та відкладено на 07.10.2014

В судовому засіданні 07.10.2014 представник
позивача заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просив рішення Господарського суду
міста Києва від 24.03.2014 залишити без змін
а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 07.10.2014 відповідачі
своїх представників не направили, про
день, час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомлені.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за відсутності представників
відповідачів за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
між Відкритим акціонерним товариством
"Райффайзен Банк Аваль" (після зміни
назви - Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль") та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6, для
забезпечення виконання умов кредитних
договорів № 014/0054/74/67842 від 05.12.2006, №
0140054/74/71987 від 22.03.2007, № 014/0054/74/74969 від
22.03.2007, № 014/0054/74/71981 від 22.03.2007., №
014/0054/74/70510 від 16.02.2007, № 014/0054/74/70518 від
16.02.2007, № 014/0054/74/67685 від 28.11.2006, №
014/0054/74/70519 від 16.02.2007 та № 014/0054/74/70888 від
22.02.2007 було укладено, наступне:

1) договір іпотеки від 07.12.2006, предметом
іпотеки якого є нежитлові приміщення
офісу, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_2, загальною площею 58,11 кв. м. та
63,9 кв. м.;

2) договір про заставу цінних паперів за
№ 975 від 22.03.2007, предметом застави якого
є облігації Товариства з обмеженої
відповідальністю "Чисте місто" Випуск
№ 1 у кількості 608 960 штук, загальною
номінальною вартістю 608 960,00 грн.,
вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_1;

3) договір про заставу цінних паперів за
№ 974 від 22.03.2007, предметом застави якого
є облігації Товариства з обмеженої
відповідальністю "Чисте місто" Випуск
№ 1 у кількості 608 960 штук, загальною
номінальною вартістю 608 960,00 грн.,
вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_1;

4) договір поруки № 014/0054/74/71981/1 від
22.03.2007 та договір про заставу цінних
паперів за № 976 від 22.03.2007, предметом
застави якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук,
загальною номінальною вартістю 608 960,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_1;

5) договір поруки № 014/0054/74/70510/1 від 16.02.2007
та договір про заставу цінних паперів
за №652 від 19.02.2007 р., предметом застави
якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск № 1 у кількості 608 960 штук,
загальною номінальною вартістю 608 960,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_1;

6) договір поруки № 014/0054/74/70518/1 від 16.02.2007
та договір про заставу цінних паперів
за № 651 від 19.02.2007, предметом застави
якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук,
загальною номінальною вартістю 608 960,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_1;

7) договір про заставу цінних паперів
від 29.11.2006, предметом застави якого є
облігації Товариства з обмеженої
відповідальністю "Чисте місто" Випуск
№ 1 у кількості

697 984 штук, загальною номінальною
вартістю 697 984,00 грн., вартість яких
відповідає вартості загальної площі
котеджу на надає його власнику право на
отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_1;

8) договір поруки № 014/0054/74/70519/1 від 16.02.2007
та договір про заставу цінних паперів
за № 650 від 19.02.2007, предметом застави
якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості 697 984 штук,
загальною номінальною вартістю 697 984,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_1;

9) договір поруки № 014/0054/70888/1 від 27.02.2007
та договір про заставу цінних паперів
від 27.02.2007, предметом застави якого є
облігації Товариства з обмеженої
відповідальністю "Чисте місто" Випуск
№1 у кількості 697 984 штук, загальною
номінальною вартістю 697 984,00 грн.,
вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до рішень Київського
районного суду в м. Одесі від 07.06.2011 у
справі № 5112/2-1914/2011, від 02.11.2011 у справі №
2-2207/2011, 29.02.2012 у справі № 1512/2-188/11, від
28.04.2011 у справі № 1512/2-2221/2011, від 30.11.2011 у
справі № 1512/2-167/11, від 02.02.2012 у справі за
позовом Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
від 28.04.2011 у справі № 1512/2-2224/2011, від
08.09.2011 у справі № 2-2271/2011, від 07.06.2011 у
справі № 1512/2-2212/2011 було присуджено до
стягнення солідарно з позичальників за
кредитними договорами та ОСОБА_6 (як
поручителя) заборгованість по сплаті
кредиту, відсоткам, пені за
прострочення тіла кредиту та пені за
прострочення відсотків по кредиту.

Згідно з постановою Господарського
суду Одеської області від 14.02.2012 у
справі № 21/17-5170-2011 фізичну
особу-підприємця ОСОБА_6 визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Хайла Миколу
Володимировича. Оголошення про
зазначене рішення суду було розміщено
в газеті "Голос України" №39 (5289) від
29.02.2012.

В рамках здійснення ліквідаційної
процедури у справі про банкрутство
14.08.2012 проведено аукціон з продажу
майна, що належить фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_6.

За результатами проведення вказаного
аукціону між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 в особі
ліквідатора Хайла М.В. та переможцем
торгів - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес
Груп" були укладені відповідні
договори купівлі-продажу нежитлового
приміщення офісу першого поверху
загальною площею 63,90 кв. м.,
розташованого в приміщенні за адресою:
АДРЕСА_2; та котеджів АДРЕСА_1.

З матеріалів справи слідує, що спір у
справі виник у зв'язку з наявністю
підстав, за твердженням позивача, для
визнання недійсними укладених між
відповідачами 1 та 2 договорів
купівлі-продажу у зв'язку з численними
порушеннями законодавства при
проведенні торгів, а також враховуючи,
що спірне майно було реалізовано без
надання згоди Публічним акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль» як
заставодержателя такого майна.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, тобто, дії осіб,
спрямовані на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як встановлено ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону
України "Про цінні папери та фондовий
ринок" цінним папером є документ
установленої форми з відповідними
реквізитами, що посвідчує грошове або
інше майнове право, визначає
взаємовідносини емітента цінного
папера (особи, яка видала цінний папір)
і особи, що має права на цінний папір, та
передбачає виконання зобов'язань за
таким цінним папером, а також
можливість передачі прав на цінний
папір та прав за цінним папером іншим
особам.

З статей 5 та 9 Закону України "Про
заставу" слідує, що застава цінних
паперів може здійснюватись шляхом
передачі їх заставодержателю у
володіння.

Позивачем, на виконання ч. 2 ст. 53 цього
Закону укладено з відповідачем 2, на
ім'я якого було видано цінний папір,
вісім договорів застави, предметом
застави яких є цільові облігації
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чисте місто", які
надають власнику таких облігацій право
на отримання котеджів АДРЕСА_1.

При цьому, відповідач 2 уклав з
позивачем договір іпотеки від 07.12.2006,
згідно з яким виступив майновим
поручителем Кравченка А.О. за кредитним
договором № 014/0054/74/67842 від 05.12.2006.

Згідно з ч. 2 статті 17 Закону України
"Про заставу", заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

Відповідно до 1 статті 11 Закону України
"Про іпотеку", майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки

Відповідно до ч. 3 статті 12 Закону
України "Про іпотеку" правочин щодо
відчуження іпотекодавцем переданого в
іпотеку майна або його передачі в
наступну іпотеку, спільну діяльність,
лізинг, оренду чи користування без
згоди іпотекодержателя є недійсним.

Проаналізувавши наведені норми
вбачається, що відчуження майна, яке
передано в заставу та іпотеку можливе
лише за згодою іпотекодержателя та
заставодержателя.

Однак, всупереч зазначеним вимогам ст.
17 Закону України "Про заставу" та ст. 12
Закону України "Про іпотеку", без згоди
іпотекодержателя та заставодержателя
було проведено відкриті торги з
продажу майна, яке було передано в
заставу та іпотеку позивачу.

Отже, з наведеного вбачається
недотримання процесу проведення
торгів 14.08.2012, що стало підставою для
визнання місцевим господарським судом
договорів купівлі-продажу, укладених
між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
в особі ліквідатора Хайла Миколи
Володимировича та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ріал
Істейт Бізнес Групп», які були укладені
на вищезазначених торгах.

Крім того, щодо посилань відповідачів 1
та 2 на постанову Господарського суду
Одеської області від 14.02.2012 у справі №
21/17-5170-2011, якою фізичну особу-підприємця
ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру, а також
скасовано обмеження щодо
розпорядження його майном, як на доказ
правомірності відчуження майна без
згоди позивача, колегія суддів
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Як слідує з матеріалів справи спірне
майно було відчужене в межах процедури
банкрутства, то спірні правовідносини
регулюються, в тому числі Законом
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" як
спеціальним. При цьому, норми
вищевказаного закону стосуються
процедури банкрутства, яка відкрита на
законній підставі.

У відповідності до постанови Вищого
господарського суду України від 25.12.2012
у справі №21/17-5170-2011 скасовано постанову
Господарського суду Одеської області
від 14.02.2012, провадження у справі про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 припинене, як безпідставно
порушене.

З мотивувальної частини
вищезазначеної постанови Вищого
господарського суду України
вбачається, що таке визнання
відповідача 2 банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури відбувалося з
порушеннями законодавства, що свідчить
про нелегітимність такої процедури від
самого початку.

Тобто, оспорюванні договори були
укладені з порушенням вимог ст. 12
Закону України "Про іпотеку" та ст. 17
Закону України "Про заставу" (які
полягають в укладенні таких договорів
без згоди іпотеко держателя та
заставодержателя) та не відповідають
вимогам

ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, що
в свою чергу є підставою для визнання
їх недійсними.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що визнання банкрутом
відповідача 2 та відкриття
ліквідаційної процедури щодо нього
було незаконним, а тому не може
створювати правових наслідків у
вигляді встановлення окремого
правового регулювання відносин щодо
відчуження майна та погашення
заборгованості перед кредитором.

З матеріалів справи слідує, що спірне
майно було відчужено за наслідками
проведення торгів в рамках процедури
ліквідації відповідача 2 у зв'язку з
банкрутством останнього, яка була
порушена без дотримання законних
підстав.

У відповідності до ч. ч. 2 та 3 ст. 30
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" ліквідатор
забезпечує через засоби масової
інформації оповіщення про порядок
продажу майна банкрута, склад, умови та
строки придбання майна. Порядок
продажу майна банкрута, склад, умови та
строки придбання майна погоджуються з
комітетом кредиторів. У разі
надходження двох і більше пропозицій
щодо придбання майна банкрута
ліквідатор проводить конкурс (аукціон).
Порядок проведення конкурсу (аукціону)
визначається згідно із Законом України
"Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

Беручи до уваги, що спірне майно було
реалізоване саме на аукціоні, то
порядок його проведення повинен
визначатися Законом України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

У відповідності до ст. 15 Закону України
"Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)"
передбачено, що інформація про назву
об'єкта приватизації, його
місцезнаходження; обсяг та основну
номенклатуру продукції (робіт, послуг),
у тому числі експортної; кількість та
склад робочих місць; баланс активів і
пасивів, рентабельність за останні три
роки; відомості про будівлі (споруди,
приміщення) та земельну ділянку, на
якій розташований об'єкт, умови
користування ними; обсяги викидів та
скидів забруднюючих речовин у
навколишнє природне середовище,
утворення і розміщення відходів, стан
земельної ділянки, стан
природоохоронного обладнання та
споруд, сплату екологічних зборів та
платежів (у разі їх наявності), інші
екологічні відомості; початкову ціну,
умови продажу та експлуатації об'єкта;
суму грошових коштів, що має вноситися
покупцями, у розмірі 10 відсотків
початкової ціни об'єкта; назву банку,
адресу та номер рахунку, відкритого для
розрахунків за придбані об'єкти
приватизації; кінцевий термін
прийняття заяви на участь в аукціоні,
конкурсі; час та місце особистого
ознайомлення з об'єктом; час та місце
проведення аукціону, конкурсу; адресу,
номер телефону, час роботи служби по
організації аукціону, конкурсу;
публікується не пізніш як за 20
календарних днів до дати проведення
аукціону, конкурсу в офіційних
друкованих виданнях державних органів
приватизації, місцевих друкованих
виданнях та інших виданнях, визначених
органами приватизації.

В позовній заяві позивач вказує на
недотримання вимог законодавства щодо
повідомлення його, як кредитора, про
проведення аукціону.

У відповідності до ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, відповідачами не надано
місцевому господарському суду та
апеляційному господарському суду
жодних доказів на підтвердження
виконання зазначеної вимоги Закону.

Беручи до уваги ту обставину, що
відповідачем 3 під час проведення
торгів було порушено вимоги ст. 15
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" та ст. 30 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
шляхом неналежного повідомлення
позивача про час, місце проведення
торгів та іншу визначену
законодавством інформацію, що
унеможливило участь Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» у торгах та позбавило його
можливості задовольнити свої вимоги за
забезпеченими кредитними договорами,
то наведене свідчить про
невідповідність оспорюваних договорів
вимогам ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного
кодексу України.

Крім того, апеляційна інстанція
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
посилання відповідача 2 на постанову
Верховного Суду України від 26.06.2013 у
справі № 6-58цс13, відповідно до якої
розгляд вимог позивача про визнання
недійсними договорів, укладених
внаслідок проведення торгів у рамках
ліквідаційної процедури повинен
здійснюватись в порядку ст. 388
Цивільного кодексу України, є
безпідставними, оскільки відповідно до
ст. 388 цього Кодексу лише власник має
право витребовувати майно придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати.

Враховуючи викладене, Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» в силу положень ст. 9 Закону
України "Про заставу" та ст. 9 Закону
України "Про іпотеку" не є власником
спірного майна, а лише наділене правом
володіння та користування майном, що
передане йому в заставу та іпотеку, а
відтак, позбавлене можливості
звернутися за захистом своїх порушених
прав в порядку статті 388 Цивільного
кодексу України.

Згідно з ст. 1 Протоколу 1 до
Європейської конвенції з прав людини
кожна фізична та юридична особа має
право мирно володіти своїм майном, при
цьому дана стаття забороняє
невиправдане втручання у володіння
майном, при цьому, вказана стаття
гарантує кожному право звернутися за
захистом свого порушеного права
володіння до суду.

У своїх рішеннях, Європейський суд з
прав людини у справах "Мелахер та інші
проти Австрії" від 19.12.1998, "Бурдов проти
Росії" від 07.05.2002, "Прессос Компанія
Нав"єра С.А." та інші проти Бельгії" від
28.10.1995, "Пайн Велі Девелопмент Лтд." та
інші проти Ірладнії" від 23.10.1991
визначив, що під поняттям "майно"
розуміється не лише майно, яке належить
особі на праві власності згідно
законодавства країни, в якій виник
спір, а також під даним поняттям можуть
бути прибутки, що випливають з
власності, кошти, належні заявникам на
підставі судових рішень, "активи", які
можуть виникнути, "правомірні
очікування"/"законні сподівання" особи.

Як вбачається з аналізу ст. 1 Протоколу 1
та зазначених рішень Європейського
суду з прав людини вбачається, що за
захистом свого права мирно володіти
майном, особа може звернутися до суду
не лише, якщо порушується її право
власності щодо рухомої чи нерухомої
речі, а й права на майно, яке може в
майбутньому відповідно до
національного законодавства перейти у
власність до особи і є всі підстави у
такої особи ("правомірні очікування")
вважати, що таке майно буде у її
володінні.

Як слідує з ч. 3 ст. 4 Господарського
процесуального кодексу України, статті
17 Закону України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
загальні судові рішення та зміст самої
Конвенції про захист прав та свобод
людини є пріоритетним джерелом права
для національного суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у позивача на
підставі ст. 590 Цивільного кодексу
України, ст. 20 Закону України "Про
заставу" та ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" були всі підстави для
"правомірного очікування", що у випадку
невиконання забезпечених фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 зобов'язань
за кредитними договорами Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» зможе задовольнити свої
вимоги шляхом звернення стягнення на
передане йому відповідачем 2 майно у
заставу та іпотеку,

Отже, відчуження такого майна на торгах
в рамках незаконно порушеної процедури
банкрутства відповідача 2 порушує
"правомірні очікування" Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» щодо задоволення
забезпечених таким майном вимог, а
відтак порушує його право на мирне
володіння майном в розумінні ст. 1
Протоколу 1.

Тому, оспорювані договори суперечать
статті 1 Протоколу 1 Європейської
конвенції з прав людини.

Щодо вимоги позивача про визнання
недійсними відкритих торгів, які
відбулися 14.08.2012 з реалізації
нерухомого май та вимоги про визнання
недійсним протоколу Торгівельної
біржі «Київська універсальна біржа»
від 14.08.2012 про проведення відкритих
торгів з продажу майна банкрута
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6,
колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Під час проведення прилюдних торгів
продавець та учасники торгів у
встановленому законом порядку певними
діями (ціновими пропозиціями)
визначають переможця торгів та ціну
продажу майна, в результаті чого
переможець торгів набуває право на
придбання об'єкту. Результатом
проведення прилюдних торгів є
визначення покупця - переможця
аукціону та завершення процедури
торгів шляхом підписання протоколу
ліцитатором та покупцем, який одержав
право на придбання об'єкта. Факт
затвердження протоколу торгів має
юридичне значення в аспекті виникнення
підстав для подальшої сплати коштів за
придбане майно та видачі покупцеві
свідоцтва про придбання майна.

Отже, аукціон (прилюдні торги) за своєю
правовою природою є багатостороннім
правочином, оскільки в ньому мають
місце всі елементи, притаманні
правочину, та може бути визнаний
недійсним на підставі норм цивільного
законодавства про недійсність
правочинів.

В постанові Верховного Суду України
від 24.10.2012 р. №6-116цс12 міститься
аналогічний висновок.

При цьому, законодавством не
вимагається додатково укладати
договори щодо відчуження майна, яке
було реалізоване на торгах. У разі не
укладення таких договорів право на
придбання майна переходить до
переможця торгів шляхом підписання
протоколу, яким оформлюються торги,
ліцитатором та покупцем.

Водночас, укладення договору щодо
відчуження майна за результатами
проведення торгів тягне за собою
виникнення прав та обов'язків між
сторонами такого договору, а сам факт
проведення торгів та підписання
протоколу не створює правових
наслідків щодо майна, реалізованого на
аукціоні (торгах).

За результатами проведених торгів, між
ФОП ОСОБА_6 та ТОВ "Реал Істейт Бізнес
Груп" було укладено договори
купівлі-продажу спірного майна,
відповідно до яких відповідач 1 набув
право власності на майно, яке було
реалізоване на торгах та є предметом
застави та іпотеки у позивача, у зв'язку
з чим було оформлено протоколом від
14.08.2012.

Водночас, сам факт проведення торгів та
оформлення їх протоколом не тягне за
собою правових наслідків у вигляді
набуття, зміни та припинення прав та
обов'язків щодо реалізованого майна.

З вищенаведених обставин вбачається,
що правочинами, які порушують права та
інтереси позивача шляхом відчуження
майна, на яке позивач може звернути
стягнення для задоволення своїх
майнових вимог за наведеними
кредитними договорами, є саме договори
купівлі-продажу, укладені між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 та
Товариством з обмеженою
відповідальінстю "Реал Істейт Бізнес
Груп", за наслідком проведених торгів,
оформлених протоколом від 14.08.2012.
Відтак, самі торги, оформлені
протоколом від 14.08.2012, не є правочином,
що виключає можливість визнання його
недійсним.

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що спірні
договори були укладені з недотриманням
вимог статті 1 Протоколу 1 до
Європейської конвенції з прав людини,
ст. 12 Закону України "Про іпотеку", ст. 17
Закону України "Про заставу", ст. 15
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" та ст. 30 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
чим порушено права Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» як
іпотекодержателя/заставодержателя
відповідача 2, а тому дані договори
підлягають визнанню недійсними на
підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного
кодексу України.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про часткове задоволення позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» та
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу майна, а саме:
нежитлового приміщення офісу першого
поверху загальною площею 63,90 кв. м.,
розташованого в приміщенні за адресою:
АДРЕСА_2; та котеджів АДРЕСА_1, які були
укладені за наслідками проведених
торгів, оформлених протоколом від
14.02.2012.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що доводи Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес
Групп", викладені в апеляційних
скаргах, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому господарський суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, належним чином
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
рішення Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 в справі № 910/16379/13
підлягає залишенню без змін, а
апеляційні скарги - без задоволення.

Судові витрати за розгляд
апеляційних скарг у зв'язку з
відмовою в їх задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ріал
Істейт Бізнес Групп" на рішення
Господарського суду міста Києва від
24.03.2014 у справі № 910/16379/13 - залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 у справі № 910/16379/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16379/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

І.М. Скрипка