ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4098/14

Господарський суд Київської області у
складі судді А.Ф. Черногуза,
розглянувши матеріали справи за
позовом Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛО-КАРТА", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Приватного
підприємства «Автопетроліум» про
визнання договору недійсним,

представники:

позивача: Боженко Д.Є. (дов. № 846 від
19.05.2014);

відповідача 1: не з'явились;

третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛО-КАРТА", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Приватного
підприємства «Автопетроліум» про
визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 26.09.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 07.10.2014, залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Приватне
підприємство «Автопетроліум».

В судовому засіданні 07.10.2014 суд
заслухав представника позивача, він
підтримав позовні вимоги, представники
відповідача та третьої особи в судове
засідання не з'явились.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 07.10.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

03.06.2011 було зроблено оголошення про
проведення відкритих торгів № 4,
затверджене наказом Міністерства
економіки України № 922 від 26.07.2010,
відповідно до якого Комунальне
підприємство по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району м.
Києва виявило намір закупити продукти
нафтопереробки рідкі, 23.20.1 - код згідно
Державного класифікатора продукції та
послуг ДК 016-97.

Відповідно до оголошення про
результати проведення торгів № 4 від
05.08.2011 переможцем торгів стало
Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЛО-КАРТА".

05.08.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КЛО-КАРТА"
(продавець) та Комунальним
підприємством по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району м.
Києва (покупець) було укладено договір
поставки продуктів нафтоперероблення
рідких № 2/11Т, відповідно до п.п. 2.1., 2.2.
якого предметом договору є продукти
нафтоперероблення рідкі (пальне для
автотранспортних засобів, що
закуповується в роздріб безпосередньо
на автозаправних станціях продавця).
Продавець зобов'язується передати, а
покупець прийняти і оплатити продукти
нафтоперероблення рідкі (товар) по
старт-картам продавця за системою
«літрового гаманця», в асортименті,
кількості і за цінами, зазначеними у
накладних та/або актах
приймання-передачі, що є невід'ємною
частиною даного договору на умовах
відстрочки платежу.

29.12.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КЛО-КАРТА"
(продавець) та Комунальним
підприємством по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району м.
Києва (покупець) було укладено
додаткову угоду № 6 до договору № 2/11Т
від 29.12.2012, відповідно до якої у зв'язку
із затримкою фінансування покупця
сторони дійшли згоди продовжити дію
договору в частині розрахунків до
31.12.2013.

24.04.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КЛО-КАРТА" (цедент) та
Приватним підприємством
«Автопетроліум» (цесіонарій) було
укладено договір відступлення права
вимоги (цесії) № 222/АП-14, відповідно до п.
1 якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором, цедент
відступає цесіонарію, а останній
набуває право вимоги, належне цеденту і
стає кредитором за зобов'язанням по
оплаті в сумі 188957,47 грн заборгованості
Комунальним підприємством по
утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва
(боржник), перед цедентом за кошти, які
не були повернуті боржником.

До цесіонарія переходить зазначене
вище право вимоги цедента в обсязі та
на умовах, що існували на момент оплати
цесіонарієм за відступлене право
вимоги. Право вимоги, що відступається
цесіонарію, засвідчується, зокрема,
договором № 2/11Т поставки продуктів
нафтоперероблення рідких від 05.08.2011 (п.
3 договору).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги,
посилається на положення ч.ч. 4, 5 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель», що був чинним на момент
укладення договору поставки продуктів
нафтоперероблення рідких № 2/11Т від
05.08.2011, якими встановлено, що
забороняється укладання договорів, які
передбачають витрачання державних
коштів до/без проведення процедур
закупівель, крім випадків,
передбачених цим Законом. Умови
договору про закупівлю не повинні
відрізнятися від змісту пропозиції
конкурсних торгів або цінової
пропозиції (у тому числі ціни за
одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім випадків встановлених у вказаному
пункті.

Так, на думку позивача договір
відступлення права вимоги (цесії) №
222/АП-14 від 24.04.2014 підлягає визнанню
недійсним у зв'язку з тим, що Приватне
підприємство «Автопетроліум» не брало
участі у конкурсних торгах, а відтак не
може бути кредитором у договорі
поставки продуктів нафтоперероблення
рідких № 2/11Т від 05.08.2011, оскільки для
вказаної категорії договорів
передбачена специфічна процедура
укладення.

Отже, позивач зазначає, що вказаний
договір є таким, що порушує публічний
порядок в розумінні ст. 228 Цивільного
кодексу України.

Суд не погоджується з такими
твердженнями позивача, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 510 Цивільного кодексу
України сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор.

Статтею 511 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання не створює
обов'язку для третьої особи. У випадках,
встановлених договором, зобов'язання
може породжувати для третьої особи
права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.ст. 513, 514 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові. Правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні, яке
виникло на підставі правочину, що
підлягає державній реєстрації, має
бути зареєстрований в порядку,
встановленому для реєстрації цього
правочину, якщо інше не встановлено
законом. До нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Так, судом встановлено, що продавцем за
договором поставки продуктів
нафтоперероблення рідких № 2/11Т від
05.08.2011 свої зобов'язання було виконано,
невиконаними лишилися лише
зобов'язання позивача щодо оплати
вартості прийнятого товару, що,
зокрема, підтверджується угодою № 6 до
договору № 2/11Т від 29.12.2012, відповідно до
якої у зв'язку із затримкою
фінансування покупця сторони дійшли
згоди продовжити дію договору в
частині розрахунків до 31.12.2013.

Згідно ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено перелік умов дійсності
правочину: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Суд зазначає, що заміна кредитора за
договором відступлення права вимоги
(цесії) № 222/АП-14 від 24.04.2014, не
суперечить вимогам чинного
законодавства і для його укладення не
потрібна ані згода боржника, ані
проведення конкурсних торгів, на чому
наголошував позивач, оскільки така
заміна не збільшує обсягу бюджетних
зобов'язань боржника, а лише змінює
особу кредитора, що прямо передбачено
ст. 512 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає вимогу позивача
безпідставною, небгрунтованою, та
такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору в
порядку ст.ст. 44,49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повний текст рішення складено 20.10.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз