КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа№ 911/3895/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

Представники сторін не з'явилися.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства
«Ферротек-Конструкціонс АГ»

на ухвалу Господарського суду
Київської області від 12.09.2014р.

у справі №911/3895/14 (суддя Горбаченко П.В.)

за позовом Акціонерного товариства
«Ферротек-Конструкціонс АГ»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.С.К. виробництво»

про стягнення 93 298,85 євро.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 12.09.2014р. у справі №911/3895/14
відмовлено Акціонерному товариству
«Ферротек-Конструкціонс АГ» у
прийнятті позовної заяви до Товариства
з обмеженою відповідальністю «І.С.К.
виробництво» про стягнення 93 298,85 євро
на підставі п.1 ч.1 ст.62 ГПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої
інстанції від 12.09.2014р., позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
зазначену ухвалу суду та передати
справу на розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неповне
з'ясування обставин господарським
судом, що мають значення для вирішення
справи та порушення останнім норм
процесуального права.

Учасники процесу були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, про що свідчать матеріали
справи. Однак, сторони наданим їм
процесуальним правом не скористалися
та в судові засідання не з'явилися,
своїх повноважних представників не
направили, про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання з розгляду
апеляційної скарги, судова колегія
вважає за можливе розглянути подану
апеляційну скаргу за відсутності
представників сторін.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та проаналізувавши
на підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваної
ухвали суду, дійшла до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала суду
першої інстанції не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи,
Акціонерне товариство
"Ферротек-Конструкціонс АГ"
(далі-позивач) звернулося з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "І.С.К. виробництво"
(далі-відповідач) про стягнення 93 298,85
євро.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за контрактом № 19/02-07
від 15.02.2007р.

Частиною першої ст.1 ГПК України
визначено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У відповідності до ч.1 ст.12 ГПК України
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
юридичною особою та її учасниками
(засновниками, акціонерами, членами), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами, членами) юридичної особи,
пов'язаними із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи, крім трудових спорів; 5)
справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів; 7) справи у
спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України; 8) справи за заявами про
затвердження планів санації боржника
до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до п.п. 2, 3, 3.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" № 10 від 24.10.2011р., з
огляду на приписи частини третьої
статті 22 Закону України „Про
судоустрій і статус суддів", згідно з
якими місцеві господарські суди
розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1,
12 ГПК господарські суди розглядають
справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК,
а правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер. У
вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.
Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов: - участь у спорі суб'єкта
господарювання; - наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; - наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом; - відсутність у
законі норми, що прямо передбачала б
вирішення такого спору судом іншої
юрисдикції.

Абзацом другим пункту 3.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що на підставі пункту 1
частини першої статті 62 ГПК суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо спір непідвідомчий
господарському суду, зокрема, коли його
вирішення законодавством України
віднесено до компетенції іншого органу
або заява взагалі не підлягає
розглядові в судовому порядку
(наприклад, про визнання недійсним
листа, накладної, акта експертизи).

У практичному аспекті під міжнародною
підсудністю (юрисдикцією) справи з
іноземним елементом слід розуміти
установлення таких її властивостей і
ознак, за якими її може бути віднесено
до компетенції судових органів тієї чи
іншої країни.

Таким чином, міжнародна підсудність -
це розмежування компетенції між
судовими органами тієї чи іншої
держави щодо розгляду і вирішення
певних категорій справ з іноземним
елементом. При вирішенні питання про
міжнародну підсудність суд повинен
встановити межі власної компетенції.

Вирішуючи питання про підсудність
справ з іноземним елементом, суд
повинен керуватись не тільки нормами
внутрішнього процесуального
законодавства, а й колізійними нормами,
які містяться перш за все у
двосторонніх міжнародних договорах
про правову допомогу та інших
міжнародних договорах.

Питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом, у тому числі й питання щодо
підсудності судам України справ з
іноземним елементом, вирішуються з
урахуванням Закону України "Про
міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне
право" визначає приватноправові
відносини як відносини, які
ґрунтуються на засадах юридичної
рівності, вільному волевиявленні,
майновій самостійності, суб'єктами
яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
іноземний елемент - ознака, яка
характеризує приватноправові
відносини, що регулюються цим Законом,
та виявляється в одній або кількох з
таких форм: хоча б один учасник
правовідносин є громадянином України,
який проживає за межами України,
іноземцем, особою без громадянства або
іноземною юридичною особою; об'єкт
правовідносин знаходиться на
території іноземної держави; юридичний
факт, який створює, змінює або припиняє
правовідносини, мав чи має місце на
території іноземної держави.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про
міжнародне приватне право" цей Закон
застосовується, зокрема, до таких
питань, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом: 1) визначення
застосовуваного права; 2) процесуальна
правоздатність і дієздатність
іноземців, осіб без громадянства та
іноземних юридичних осіб; 3)
підсудність судам України справ з
іноземним елементом; 4) виконання
судових доручень; 5) визнання та
виконання в Україні рішень іноземних
судів

Питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом (хоча б один учасник
правовідносин є іноземцем, особою без
громадянства або іноземною особою;
об'єкт правовідносин знаходиться на
території іноземної держави; юридичний
факт, який впливає на виникнення, зміну
або припинення правовідносин, мав чи
має місце на території іноземної
держави), у тому числі й питання
підсудності судам України справ за
участю іноземного елемента,
вирішуються згідно із Законом України
"Про міжнародне приватне право"
(роз'яснення президії Вищого
господарського суду України від 31.05.2002
№04-5/608 "Про деякі питання практики
розгляду справ за участю іноземних
підприємств і організацій").

Частиною 1 ст.12 ГПК України передбачено,
що господарським судам підвідомчі,
зокрема, справи у спорах, що виникають
при укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав.

У відповідності до ч.2 ст.15 ГПК України
справи у спорах, що виникають при
виконанні господарських договорів
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням відповідача.

Згідно із ст. 124 ГПК України підсудність
справ за участю іноземних суб'єктів
господарювання визначається цим
Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Статтею 38 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність"
передбачено, що спори, що виникають між
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності, іноземними суб'єктами
господарської діяльності у процесі
такої діяльності можуть розглядатися
судами України, а також за згодою
сторін спору Міжнародним комерційним
арбітражним судом та Морською
арбітражною комісією при
Торгово-промисловій палаті України та
іншими органами вирішення спору, якщо
це не суперечить чинним законам
України або передбачено міжнародними
договорами України.

При цьому, відповідно до ст.76 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом у таких
випадках: якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків, передбачених у статті 77
цього Закону; якщо на території України
відповідач у справі має місце
проживання або місцезнаходження, або
рухоме чи нерухоме майно, на яке можна
накласти стягнення, або знаходиться
філія або представництво іноземної
юридичної особи - відповідача; у
справах про відшкодування шкоди, якщо
її було завдано на території України;
якщо у справі про сплату аліментів або
про встановлення батьківства позивач
має місце проживання в Україні; якщо у
справі про відшкодування шкоди позивач
- фізична особа має місце проживання в
Україні або юридична особа - відповідач
- місцезнаходження в Україні; якщо у
справі про спадщину спадкодавець у
момент смерті був громадянином України
або мав в Україні останнє місце
проживання; дія або подія, що стала
підставою для подання позову, мала
місце на території України; якщо у
справі про визнання безвісно відсутнім
або оголошення померлим особа мала
останнє відоме місце проживання на
території України; якщо справа
окремого провадження стосується
особистого статусу або дієздатності
громадянина України; якщо справа проти
громадянина України, який за кордоном
діє як дипломатичний агент або з інших
підстав має імунітет від місцевої
юрисдикції, відповідно до міжнародного
договору не може бути порушена за
кордоном; якщо у справі про
банкрутство боржник має місце основних
інтересів або основної
підприємницької діяльності на
території України; в інших випадках,
визначених законом України та
міжнародним договором України.

За нормою ст. 77 Закону України "Про
міжнародне приватне право" підсудність
судам України є виключною, зокрема, у
таких справах з іноземним елементом:
якщо нерухоме майно, щодо якого виник
спір, знаходиться на території України;
в інших випадках, визначених законами
України.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивач є юридичною особою за
законодавством Швейцарії, яка не має на
території України філій, представництв
чи інших відокремлених підрозділів.

Пунктом 10.8 контракту сторони погодили,
що всі спори, протиріччя та вимоги, які
виникають з даного контракту або у
зв'язку з ним, в тому числі, які
стосуються його виконання, порушення,
припинення або недійсності, підлягають
вирішенню в Міжнародному комерційному
арбітражному суді при
Торгово-промисловій палаті Швейцарії у
відповідності з її процедурами та
правилами. Застосоване матеріальне
право - право Швейцарії. Мова
арбітражного розгляду - німецька.

Отже, сторони уклали арбітражну угоду,
яка міститься у Контракті та чітко
визначили, орган для вирішення спорів -
Міжнародний комерційний арбітражний
суд при Торгово-промисловій палаті
Швейцарії.

Сторонами відповідно до ст.32-34 ГПК
України не надано належних та
допустимих доказів того, що вказана
угода була визнана судом недійсною, не
є такою, що втратила чинність та такою,
що не може бути виконана.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інтенції, що позовна заява
Акціонерного товариства
"Ферротек-Конструкціонс АГ" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "І.С.К. виробництво"
про стягнення 93 298,85 євро не підлягає
розгляду в господарських судах
України, оскільки вказаний спір
підлягає вирішенню в Міжнародному
комерційному арбітражному суді при
Торгово-промисловій палаті Швейцарії.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.62 ГПК
України суддя відмовляє у прийнятті
позовної заяви, якщо заява не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

З огляду на вищевикладене, судова
колегія також погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо відмови у
прийняті позовної заяви на підставі п.
1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Вищого господарського суду
України від 12.03.2014р. у справі № 910/22375/13.

Судова колегія звертає увагу позивача
на те, що він непозбавлений права
звернутися у передбачений
законодавством спосіб до суду першої
інстанції про повернення судового
збору сплаченого за подання позовної
заяви.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені позивачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що оскаржувана ухвала суду
першої інстанції відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваної ухвали суду.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-106 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного
товариства «Ферротек-Конструкціонс
АГ» на ухвалу Господарського суду
Київської області від 12.09.2014р. у справі
№911/3895/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду
міста Києва від 12.09.2014 року у справі
№911/3895/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/3895/14
повернути до Господарського суду
Київської області.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 28.10.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов