ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 7/48 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б.
(доповідач) Гольцової Л.А., Козир
Т.П.,розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал"на ухвалу та
постановуГосподарського суду
Чернігівської області від 07.05.2014
Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 за
заявоюТовариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал"прозалучення до
участі у справі правонаступника
позивача та заміну сторони у
виконавчому провадженніу справі№ 7/48
Господарського суду Чернігівської
областіза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк"до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Степ"простягнення 3754341,25 грн.за участю
представників сторін:

позивача: не з'явилися

відповідача: не з'явилися

скаржника: Кривенда М.В., дов. від 30.09.2014
№8

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 23.03.2011 у
справі № 7/48 позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Степ"
задоволено частково, стягнуто з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Степ" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" 2940649 грн. боргу по
кредиту, 719514,74 грн. боргу по процентах
за кредитом, 105045,07 грн. пені за
несвоєчасне погашення кредиту, 18333,99
грн. пені за несвоєчасне погашення
процентів, 25500 грн. державного мита, 236
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал" звернулося до
Господарського суду Чернігівської
області з клопотанням про залучення до
участі у справі № 7/48 правонаступника
позивача та заміну сторони у
виконавчому провадженні з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк" на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал" відповідно до
Договору № 31-Л про передавання в
управління непроданих активів від
05.09.2013.

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 07.05.2014 у
справі № 7/48 (суддя Скорик
Н.О.), залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 (колегія
суддів у складі: головуючого судді
Сухового В.Г., суддів Агрикової О.В.,
Чорногуза М.Г.), у задоволенні
клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал" про залучення
його до участі у справі як
правонаступника позивача та заміну
сторони у виконавчому провадженні
відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої
інстанції та постановою суду
апеляційної інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"
звернулося до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалу
Господарського суду Чернігівської
області від 07.05.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 у справі
№ 7/48, задовольнити клопотання ТОВ
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал".

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення і неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Сторони згідно з приписами статті 111-4
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак
позивач та відповідач не скористалися
передбаченим законом правом на участь
у перегляді справи в суді касаційної
інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових актів, вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню, з огляду на
наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, рішенням
Господарського суду Чернігівської
області від 23.03.2011 у справі № 7/48
стягнуто з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Степ" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" 2940649 грн. боргу по
кредиту, 719514,74 грн. боргу по процентах
за кредитом, 105045,07 грн. пені за
несвоєчасне погашення кредиту, 18333,99
грн. пені за несвоєчасне погашення
процентів, 25500 грн. державного мита, 236
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

05.04.2011 на примусове виконання рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 23.03.2011 видано наказ, який
пред'явлено до виконання.

Постановою про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 27.02.2014
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішення
управління ДВС головного управління
юстиції у Чернігівський області, наказ
повернуто стягувачу у зв'язку із
відсутністю у боржника майна, на яке
можливо звернути стягнення.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що 05.09.2013 між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк" (далі -
установник управління), Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"
(далі - управитель) та Національним
банком України було укладено договір №
31-Л про передавання в управління
непроданих активів (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору установник
управління передає в управління
управителеві активи, наявні на балансі
установника управління на дату
укладання цього договору, а управитель
приймає в управління активи і
зобов'язується вживати всіх необхідних
заходів для задоволення вимог
кредиторів установника управління за
рахунок активів. Перелік активів
наведено в додатку 1 до договору.
Вигодонабувачами за договором є
кредитори установника управління, які
на дату підписання договору внесені до
переліку (реєстру) вимог кредиторів
установника управління та кредитори,
вимоги яких виникли під час здійснення
ліквідаційної процедури установника
управління та розрахунки з якими не
проведені.

Як передбачено п. 1.2 договору,
управитель є довірчим власником
отриманих в управління активів. До
управителя не переходить право
власності на активи. Обмеження права
довірчої власності управителя
встановлюється цим договором та
законодавством.

Пунктом 2.4 договору визначено, що
управитель має право:

- володіти, користуватись і
розпоряджатися активами відповідно до
законодавства України та цього
договору;

- бути процесуальним правонаступником
установника управління в справах,
однією із сторін (учасників) яких є
установник управління, а також
правонаступником у виконавчих
провадженнях, однією із сторін
(учасників) яких є установник
управління.

Згідно із п. 3.1 договору передавання
активів від установника управління
управителю здійснюється за актом про
приймання - передавання, у якому
зазначаються назва боржника, вид
активу, його балансова вартість,
вартість відповідно до виконавчих
документів та за результатами
незалежної оцінки, якщо така
визначалася, перелік документів, які
підтверджують право власності на
активи, є підставою для стягнення
коштів (договори, векселі тощо),
свідчать про проведену установником
управління претензійно - позовну
роботу.

Відповідно до п. 9.1 договору він
вважається укладеним з моменту
підписання і діє протягом 3 років.

Додатки до договору є його невід'ємною
частиною (п. 10.5 договору).

Судами попередніх інстанцій з'ясовано,
що відповідно до акту приймання -
передавання в управління непроданих
активів ТОВ "Укрпромбанк" від 01.10.2013,
підписаного установником управління
та управителем, банком передано та
прийнято Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІК "ІФГ Капітал"
активи, наявні на балансі установника
управителя, зокрема, права вимоги до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Степ"
згідно кредитного договору №35/Г-1/КВ-08,
, балансова вартість
активу 3681025,80 грн.

Посилаючись на те, що на підставі
договору № 31-Л від 05.09.2013 Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"
передані в управління активи, що
перебували на балансі ТОВ
"Укрпромбанк", зокрема, право вимоги за
кредитним договором № 35/Г-1/КВ-08,
укладеним з Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Степ", і він є
довірчим власником отриманих в
управління активів, заявник просить
залучити його до участі у справі № 7/48
як правонаступника позивача та
замінити сторону стягувача у
виконавчому провадженні з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк" на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал".

Відмовляючи у задоволенні вказаного
клопотання, суд першої інстанції, із
висновком якого погодився апеляційний
господарський суд, виходив з того, що за
договором № 31-Л від 05.09.2013 не відбулося
заміни особи у відносинах, щодо яких
виник спір, оскільки до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" не
перейшло право власності на активи.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглядаючи у
касаційному порядку оскаржувані
ухвалу суду першої інстанції та
постанову суду апеляційної інстанції,
зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 316 Цивільного кодексу
України передбачений особливий вид
права власності - право довірчої
власності, яке виникає внаслідок
закону або договору управління майном.

Відповідно до ст. 1029 Цивільного кодексу
України за договором управління майном
одна сторона (установник управління)
передає другій стороні (управителеві)
на певний строк майно в управління, а
друга сторона зобов'язується за плату
здійснювати від свого імені управління
цим майном в інтересах установника
управління або вказаної ним особи
(вигодонабувача).

Договір управління майном може
засвідчувати виникнення в управителя
права довірчої власності на отримане в
управління майно.

Законом чи договором управління майном
можуть бути передбачені обмеження
права довірчої власності управителя.

При цьому, як передбачено ч. 5 ст. 1033, ч. 1
ст. 1037 Цивільного кодексу України
управитель, якщо це визначено
договором про управління майном, є
довірчим власником цього майна, яким
він володіє, користується і
розпоряджається відповідно до закону
та договору управління майном з
обмеженням права відчужувати майно,
передане в управління, та укладати щодо
нього договір застави згодою
установника управління.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2010 № 19 відкликана
банківська ліцензія у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк" та
ініційована процедура ліквідації
банку.

Відповідно до ч. 12 ст. 96 Закону України
"Про банки і банківську діяльність", яка
застосовується до спірних
правовідносин в силу п. 3 розділу Х
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", у
разі, якщо на момент закінчення строку
ліквідації залишилися непроданими
активи банку і негайний продаж матиме
наслідком істотну втрату їх вартості,
ліквідатор передає такі активи в
управління визначеній Національним
банком України юридичній особі, яка
зобов'язана вжити заходів щодо
продовження погашення заборгованості
кредиторів банку за рахунок отриманих
активів.

Порядок передачі непроданих активів
ліквідатором банку визначений главою 13
Розділу VI Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 28 серпня 2001 № 369 (далі
- Положення).

Так, згідно із п. 13.1 Положення
ліквідатор у разі потреби передавання
активів банку, які залишаються
непроданими на час закінчення
процедури ліквідації банку, негайний
продаж яких матиме наслідком істотну
втрату їх вартості, в управління іншій
юридичній особі звертається до
Національного банку з відповідною
пропозицією згідно зі статтею 96 Закону
про банки.

Як передбачено п. 13.5 Положення, комісія
Національного банку приймає рішення
про проведення конкурсу з визначення
управителя та його затвердження за
наявності обґрунтованого клопотання
ліквідатора та позитивного висновку
уповноваженого структурного
підрозділу про надання згоди на
передавання непроданих активів банку в
управління юридичній особі.

Пунктом 13.9 Положення визначено, що за
результатами конкурсу між банком,
Національним банком і управителем
укладається тристоронній договір
(додаток 6 до цього Положення). Договір
про передавання в управління
непроданих активів від імені
Національного банку підписує
уповноважена посадова особа
Національного банку.

Договір набирає чинності з дати його
підписання.

Відповідно до п. 13.10 Положення
ліквідатор передає управителю активи,
а також документи щодо подальшого
задоволення вимог кредиторів за
рахунок цих активів на умовах,
визначених у договорі (у тому числі
перелік вимог кредиторів, які були
включені до реєстру вимог кредиторів
та залишилися незадоволеними на час
закінчення ліквідаційної процедури
банку, копію реєстру акціонерів банку,
що ліквідовується, засвідчену
реєстратором).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 05.09.2013 між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал" та Національним
банком України було укладено договір №
31-Л про передавання в управління
непроданих активів, відповідно до умов
якого установник управління передає в
управління управителеві активи, наявні
на балансі установника управління на
дату укладання цього договору, а
управитель приймає в управління активи
і зобов'язується вживати всіх
необхідних заходів для задоволення за
рахунок активів вимог кредиторів
установника управління
(вигодонабувачів).

Відповідно до акту приймання -
передавання в управління непроданих
активів ТОВ "Укрпромбанк" від 01.10.2013
банком передано, а Товариством з
обмеженою відповідальністю "ІК "ІФГ
Капітал" прийнято, зокрема, право
вимоги до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Степ" згідно
кредитного договору №35/Г-1/КВ-08, , балансова вартість активу
3681025,80 грн.

Як визначено п. 13.11 Положення,
управитель набуває прав сторони
(учасника) у судових справах, у якій
стороною (учасником) був банк, який
ліквідовано, а також прав сторони
(учасника) виконавчих проваджень за
участю банку.

Аналогічне право управителя
передбачено і п. 2.4. договору.

Відповідно до ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України, у разі
смерті або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу. Усі дії,
вчинені в судовому процесі до вступу у
справу правонаступника, обов'язкові
для нього так само, як вони були
обов'язкові для особи, яку
правонаступник замінив.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
зазначеною статтею ГПК передбачено
процесуальне правонаступництво у
зв'язку не лише зі смертю (оголошенням
померлою) фізичної особи та
реорганізацією суб'єкта
господарювання, а й в інших
передбачених законом випадках, у тому
числі заміни кредитора або боржника у
зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520
Цивільного кодексу України).

Разом з тим, суди попередніх інстанцій
не врахували правову природу права
довірчої власності управителя та
вищенаведені особливості процедурі
ліквідації банку і правові наслідки
передачі непроданих активів банку в
управління під час її здійснення, у
зв'язку із чим дійшли помилкового
висновку про те, що за договором № 31-л
від 03.09.2012 не відбулось заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір.

При цьому, вказуючи на те, що відповідно
до положень ст. 1029 Цивільного кодексу
України права у зобов'язанні
передаються новому кредитору лише на
певний період часу (термін дії договору
управління майном), а після спливу
цього часу повертаються до старого
кредитора, суди попередніх інстанцій
залишили поза увагою та не надали
правової оцінки пунктам 9.4 - 9.6, 9.8.
договору, за змістом яких активи, що є
предметом управління, не повертаються
Установнику управління, а договір
управління продовжує свою дію і за
сторонами зберігаються їх права та
обов'язки також і після завершення
процедури ліквідації Установника
управління та виключення його з
Державного реєстру банків і Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст. 111-9 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції
повністю або частково і прийняти нове
рішення.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
входять до предмета доказування у цій
справі, з'ясовані судами першої та
апеляційної інстанції з достатньою
повнотою, однак суди попередніх
інстанцій вказаним обставинам дали
неправильну юридичну оцінку, колегія
суддів вважає, що оскаржувані судові
рішення в частині відмови у
задоволенні клопотання ТОВ
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"
про залучення його до участі у справі
як правонаступника позивача
підлягають скасуванню з прийняттям
нового рішення про задоволення
клопотання ТОВ "Інвестиційна компанія
"ІФГ Капітал" в цій частині.

В частині відмови у задоволенні
клопотання про заміну сторони у
виконавчому провадженні, оскаржувані
судові рішення підлягають залишенню
без змін з наступних підстав.

Як визначено статтею 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зокрема, за заявою стягувача
або його представника, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
виконавче провадження" стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ.

У разі вибуття однієї із сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 47 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Судами попередніх інстанцій з'ясовано,
що постановою про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
27.02.2014 головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішення
управління ДВС головного управління
юстиції у Чернігівський області, наказ
Господарського суду Чернігівської
області від 05.04.2011 у цій справі
повернуто стягувачу у зв'язку із
відсутністю у боржника майна, на яке
можливо звернути стягнення.

Враховуючи наведене, відсутні підстави
для заміни стягувача у виконавчому
провадженні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"
задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 07.05.2014 та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 у справі
№ 7/48 скасувати в частині відмови у
задоволенні клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"
про залучення його до участі у справі
як правонаступника позивача.

В цій частині прийняти нове рішення.

Залучити до участі у справі № 7/48
правонаступника Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк" -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал".

В іншій частині ухвалу Господарського
суду Чернігівської області від 07.05.2014
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 у справі
№ 7/48 залишити без змін.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Степ" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "ІФГ Капітал" судовий збір за
подання касаційної скарги у розмірі
304,50 грн.

Доручити Господарському суду
Чернігівської області видати наказ.

Головуючий суддя:
Л. Іванова

судді:
Л. Гольцова

Т. Козир