ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.Справа № 922/4241/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м. Харків до
Департаменту цивільного захисту
Харківської обласної державної
адміністрації, м. Харків про
стягнення 10299,94 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Сітаро О.В., довіреність №
01-42юр/1768 від 04.03.2014 року;

відповідача - Віловський А.П.,
довіреність № 03-01-02/943 від 31.07.2014 року;
Ткаченко Є.А., довіреність № 03-01-02/1275 від
10.10.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго"
звернулась до господарського суду
Харківської області з позовом до
Департаменту цивільного захисту
Харківської обласної державної
адміністрації про стягнення коштів у
сумі 10299,94 грн., з яких : 9120,64 грн.
заборгованість за електричну енергію
(де 7600,53 грн. - тарифна складова та 1520,11
грн. - ПДВ 20%), 106,8 грн. 3% річних, 843,94 грн.
пеня, 228,56грн. інфляційних втрат. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
Договором про постачання електричної
енергії № 067140 від 24 грудня 2010 року.
Також позивач просить покласти на
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29 вересня 2014
року прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
судовому засіданні на 14 жовтня 2014 року.

10 жовтня 2014 року від відповідача
до канцелярії суду надійшов відзив за
вх. № 35520, в якому відповідач позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу визнає, в частині стягнення
інфляційних втрат, 3% річних та пені
просить відмовити. Відзив долучений
судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 14 жовтня 2014 року наявність
заборгованості визнав, але звернувся
до суду з клопотанням за вх. № 36134 про
зменшення пені на 90%, посилаючись на те,
що його установа фінансується виключно
за рахунок коштів державного бюджету
України, в кошторисі якого не
передбачено грошових коштів для сплати
штрафних санкцій.

Представник позивача в судовому
засіданні 14 жовтня 2014 року проти
зменшення розміру пені заперечив,
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі. Також представник
позивача надав клопотання за вх. № 36124
про долучення до матеріалів справи
додаткових документів. Надані
документи були долучені судом до
матеріалів справи.

З'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив наступне.

24 грудня 2010 року між Акціонерною
компанією "Харківобленерго"
(постачальник) та Управлінням з питань
цивільної оборони та надзвичайних
ситуацій Харківської обласної
державної адміністрації (споживач)
укладено договір № 067140 про постачання
електричної енергії (далі договір),
відповідно до умов якого позивач
постачає електричну енергію
відповідачу, а відповідач оплачує
позивачу її вартість та здійснює інші
платежі згідно з умовами даного
договору та додатками до нього, що є
його невід'ємною частиною.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

У зв'язку зі зміною назви споживача,
згідно розпорядження Харківської
обласної державної адміністрації № 514
від 21.08.2012 року сторони уклали
Додаткову угоду до Договору № 067140 від
14.12.2010 року, відповідно до п 1.1 якої в
преамбулі договору та всіх додатках,
які є невід'ємною частиною договору,
найменування споживача "Головне
управління з питань НС ОДА" замінили на
найменування споживача "Департамент
цивільного захисту Харківської ОДА"
(відповідач).

За умовами п.9.4 договору,
зазначений договір пролонгований на 2014
рік.

Пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що
постачальник електричної енергії
зобов'язується постачати електричну
енергію в обсягах, визначених
відповідно до розділу 5 Договору, з
урахуванням розділів 6,7 Договору,
відповідно до Додатку № 1 "Договірні
величини споживання" та Додатку № 2
"Порядок розрахунків".

Також відповідно до п. 2.3.3 Договору,
споживач зобов'язаний своєчасно
сплачувати постачальнику вартість
спожитої електричної енергії та інші
нарахування.

Згідно п. 5 Додатку № 2 остаточний
розрахунок споживача за електричну
енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі рахунка, який
виставляється постачальником
електричної енергії на основі даних
про фактичне споживання електричної
енергії.

Також, відповідно до п. 5 Додатку № 2 до
Договору споживач повинен отримати
рахунок на оплату електричної енергії
та оплатити цей рахунок протягом 5
операційних днів з дня його отримання.

Одже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач свої зобов'язання за
договором виконав повністю та належним
чином, електричну енергію відповідачу
постачав за період з липня по серпень
2014 року включно в повному обсязі.

Проте відповідач взяті на себе
зобов'язання за договором належним
чином не виконав, за отриману
електроенергію своєчасно не
розрахувався, у зв'язку з чим у нього
перед позивачем утворилась
заборгованість у сумі 9120,64 грн.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог-відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Факт наявності заборгованості за
електричну енергію в розмірі 9120,64 грн.
(в т.ч. ПДВ) підтверджується належними
доказами, наявними у справі та не
заперечується відповідачем.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем за
електричну енергію у сумі 9120,64 грн., суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення з
відповідача 83849,63 грн. пені, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК
України визначено порядок
застосування штрафних санкцій та
обмеження щодо періоду їх нарахування.
Зокрема, частиною шостою цієї статті
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6 додатку №2 "Порядок
розрахунків" до договору про
постачання електричної енергії,
сторони погодили, що у разі
несвоєчасної оплати обумовлених даним
додатком нарахувань, позивач проводить
відповідачеві нарахування за весь час
прострочення, у тому числі за день
оплати, пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який здійснюється нарахування, від
суми боргу, та 3% річних з прострочення
суми. При цьому сума грошового
зобов'язання за цим договором повинна
бути оплачена відповідачем з
урахуванням встановленого індексу
інфляції.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання (липень-серпень
2014 року), відповідно до якого належною
до сплати сумою є 843,94 грн. пені.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем суми пені у розмірі 843,94грн.,
суд встановив, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства України та умовам
Договору.

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішення суду, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
При цьому відсутність чи невисокий
розмір збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Дослідивши надане відповідачем
клопотання про зменшення суми пені на
90%, суд не знаходить жодних підстав для
його задоволення, оскільки
відповідачем не надано доказів в
обгрунтування свого звернення.

За таких обставин, вимога про стягнення
пені у сумі 843,94 грн. підлягає
задоволенню в повному розмірі.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення 3 % річних
та інфляційних втрат, суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування (липень-серпень 2014 року) й
розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат позивачем визначений вірно
згідно вимог діючого законодавства, що
дає підстави суду задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних у
сумі 106,80 грн. та інфляційних втрат у
сумі 228,56 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 610,
611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43,
47-49, 75, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Департаменту цивільного
захисту Харківської обласної
державної адміністрації (61038, м. Харків,
вул. Салтівське шосе, 73, ,
п/р690 ГУ ДКСУ у Харківській
області, МФО 851011) на користь
Акціонерної компанії "Харківобленерго"
(61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; ;

- на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО
351823) суму заборгованості за електричну
енергію в розмірі 9120,64 грн. (де 7600,53 грн. -
тарифна складова та 1520,11 грн. - ПДВ 20 %);

- на п/р ПАТ «Мегабанк», МФО 351629,
код 00131954 - суми трьох відсотків річних -
106,8 грн., пені в розмірі - 843,94 грн., індекс
інфляції - 228,56грн., судового збору у
розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/4241/14