Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" жовтня 2014 р.
Справа № 906/1060/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача:
Тимошенко С.В.- дов.№ 8 від 15.01.2014р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнігран" (м.Малин)

до Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (м.Житомир)

про стягнення 45524,75 грн.

ПАТ "Автотранспортне підприємство 11845"
подало позов про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
45524,75 грн. за надані послуги
перевезення.

Ухвалою господарського суду від
05.08.2014р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 19.08.2014р.

Ухвалою суду від 19.08.2014р. відкладено
розгляд справи на 23.09.2014р.

Ухвалою суду від 23.09.2014р. позивача - ПАТ
"Автотранспортне підприємство 11845"
замінено на його правонаступника -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юнігран". Розгляд
справи відкладено на 06.10.2014р.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 06.10.2014р. на
підставі ч.3 ст. 69 ГПК України
продовжено строк вирішення спору до
20.10.2014р. включно. Розгляд справи
відкладено на 20.10.2014 р.

20.10.2014р. від відповідача на виконання
вимог суду від 06.10.2014 р.надійшли
додаткові пояснення до відзиву на
позовну заяву, згідно яких податкові
декларації з податку на додану
вартість та розшифровку податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
червень-липень 2008 року, грудень 2008 року,
січень-лютий 2009 року підприємство не
має можливості надати, оскільки
документація знищена згідно акту №1
від 20.02.2014р. Крім того, відповідач
заявив про застосування строку
позовної давності. В задоволенні
позову просить відмовити.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві та
письмових поясненнях (а.с. 96-98, 160-161 ).

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про причини
неявки суд не повідомив.

Згідно письмового відзиву від 23.09.2014 р.
(а.с. 118-121) та додаткових пояснень до
відзиву від 06.10.2014 р. (а.с. 165) відповідач
проти позовних вимог заперечує.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено в позовній заяві, в період
з 20.06.2008р. по 28.06.2008р. та з 23.12.2008р. по
25.12.2008р. Відкрите акціонерне товариство
"Автотранспортне підприємство 11845",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство
"Автотранспортне підприємство 11845"
(позивач) надало Дочірньому
підприємству "Житомирський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" в особі
філії "Малинський Райавтодор"
(відповідач) послуги з перевезення
відсіву, який відпускався позивачем
відповідачу.

Факт здійснення перевезення позивач
підтверджує подорожніми листами:

- №№ 25927, 25928, 25929 від 20.06.2008р.;

- №№ 25931,25935,25933, 25934,25932 від 21.06.2008р.;

- №№ 25936, 25937, 25939, 25940, 25938 від 22.06.2008р.;

- №№ 25970, 25969, 25968, 25967, 025966 від 28.06.2008р.;

- №№ 38091,38078, 38078,38079, 38092 від 23.12.2008р.;

- №№ 38093, 38094, 38095, 38096, 38097 від 24.12.2008р.;

- №№ 38100, 38098, 38099, 38101, 38102 від 25.12.2008р. (а.с.
8-39)

та товарно-транспортними накладними:

- №№ 06624, 06623 06622 від 20.06.2008р.;

- №№ 06652, 06656, 06654, 06625, 06653 від 21.06.2008р.;

- №№ 06659, 06661, 06660, 06658, 06657 від 22.06.2008р.;

- №№ 06657, 06658,06659, 06661, 06660 від 28.06.2008р.(а.с.
40-57).

Дані щодо відстані, на яку здійснено
перевезення, щодо кількості поїздок,
загального пробігу автомобілів,
загальної маси перевезеного вантажу,
вартості перевезення тощо, позивач
відобразив в рахунках- реєстрах № 137
від 28.06.2008 р. та № 364 від 29.12.2008 р. (а.с. 78,
79).

Крім того, факт надання послуг з
перевезення позивач підтверджує
актами виконаних робіт від 28.06.2008 р. та
від 29.12.2008р., підписаними ВАТ "АТП-11845" та
філією "Малинський райавтодор". За
даними вказаних актів, виконавцем
(позивачем) надані послуги згідно
рахунків № 137 від 28.06.2008 р. та № 364 від
29.12.2008р. по перевезенню відсіву
автомобілями-самоскидами КРАЗ на
загальну суму 42372,40грн. та 16976,40грн.
відповідно (а.с. 80-81).

Позивачем філії "Малинський
райавтодор" виставлено для оплати
рахунки № 137 від 28.06.2008 та № 364 від
29.12.2008р., згідно яких вартість
транспортних послуг становить
відповідно 42372,40грн. та 16976,40 грн. (а.с.
103-104).

В підтвердження надання транспортних
послуг, позивачем подано копії
податкових накладних за 28.06.2008р. та
29.12.2008р.

За даними позивача, за послуги з
перевезення відповідач провів
часткові розрахунки на загальну суму
13824,05грн. Заборгованість становить 45524,75
грн., яка, в тому числі, відображена у
акті взаємозвірки розрахунків від
01.10.2013р. (а.с.77).

20.06.2014р. позивачем, в порядку ст. 530 ЦК
України, на адресу філії "Малинський
райавтодор" направлена вимога про
сплату заборгованості за надані
послуги з перевезення в сумі 45524,75 грн.
(а.с. 74, 75).

Оскільки вимоги претензії з боку
відповідача не виконані, позивач
звернувся до суду для захисту свого
порушеного права.

Відповідач заперечив проти позову. У
своєму письмовому відзиві вказав, що
товаро-транспортні накладні, подорожні
листи, акти виконаних робіт від 28.06.2008р.
та від 29.12.2008р., акти звірки розрахунків
від 01.10.2013р. та від 01.06.2012р. підприємство
не визнає, оскільки вважає, що останні
підписані не уповноваженою особою та з
перевищенням повноважень. Водночас
зазначає, що акти звірки взаємних
розрахунків не можуть вважатись
доказом наявності або ж відсутності
заборгованості, оскільки не являються
первинними документами, а відображають
лише певні дії в бухгалтерському
обліку.

Водночас відповідач вказав, що
господарські операції, заборгованість,
по яких просить стягнути позивач,
відбувались в 2008 році, тому вважає, що
строк позовної давності минув, а відтак
при винесенні рішення просить
застосувати строки позовної давності.

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд приходить
до висновку про відмову в задоволені
позову з огляду на наступне.

За приписами ч.2 ст.11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків , зокрема, є договори та
інші правочини.

Виходячи з обставин, які викладені у
позовній заяві, правовідносини сторін
мають грунтуватись на договорі
перевезення вантажу.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного
кодексу України, за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

За приписами ч.2 ст. 307 ГК України,
договір перевезення вантажу
укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997р. № 363 (в редакції станом на 2008
рік) (далі Правила) договір про
перевезення вантажів - двостороння
угода між перевізником,
вантажовідправником чи
вантажоодержувачем, що є юридичним
документом, яким регламентуються
обсяг, термін та умови перевезення
вантажів, права, обов'язки та
відповідальність сторін щодо їх
додержання.

Згідно п. 3.1. Правил договори про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом укладаються між фізичними
та юридичними особами, які здійснюють
автомобільні перевезення вантажів на
комерційній основі, та
вантажовідправниками або
вантажоодержувачами.

Пунктом 3.5. Правил визначено істотні
умови, які мають бути визначені в
договорі перевезення, а саме: термін
його дії, обсяги перевезень, умови
перевезень (режим роботи по видачі та
прийманню вантажу, забезпечення
схоронності вантажу, виконання
вантажно-розвантажувальних робіт і
таке інше), вартість перевезень і
порядок розрахунків, порядок
визначення раціональних маршрутів,
обов'язки сторін, відповідальність
тощо.

При дослідженні обставин справи суд
встановив, що договір на перевезення
вантажу сторонами не укладався.
Доказом надання послуг з перевезення,
позивач вважає товарно-транспортні
накладні (а.с. 40-57), подорожні листи (а.с.
8-39), рахунки реєстри №№ 137 та 364 (а.с. 78, 79)
та Акти виконаних робіт (а.с. 80,81). При
цьому, товарно-транспортні накладні
мають місце лише за червень 2008р.

Однак, господарський суд вищевказані
документи не розцінює як належні та
допустимі докази, які підтверджують
факт надання відповідачу послуг з
перевезення вантажу, які останній має
оплатити в заявленій сумі.

Так, відповідно до ч. 27 ст.1 Правил,
товарно-транспортна накладна - це
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно п. 11.1 Правил, основним
документом на перевезення вантажів є
товарно-транспортна накладна.
Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля ( п. 11.4.).

За умовами п.11.5. Правил,
товарно-транспортну накладну (ТТН) на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен
виписувати в кількості не менше
чотирьох екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу всі екземпляри ТТН підписує
водій (експедитор). Перший екземпляр
ТТН (з підписом водія) залишається у
вантажовідправника, другий
передається водієм вантажоодержувачу,
а третій і четвертий, засвідчені
підписом, а в разі потреби також
печаткою або штампом,
вантажоодержувача, передаються
перевізнику (транспортній організації
чи фізичній особі-суб'єкту
господарювання).

Враховуючи, що товарно-транспортна
накладна являється первинним
документом, вона повинна відповідати
вимогам, які ставляться до таких
документів.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити як
назву документа, дату і місце
складання, назву підприємства від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, посади
осіб відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

При дослідженні товарно-транспортних
накладних судом встановлено, що в
останніх не заповнені графи, які
стосуються вантажно-розвантажувальних
операцій; відсутні прізвища, ініціали
та підписи відповідальних осіб за
проведення господарської операції; не
заповнені рядки, де фіксується факт
прийняття-передачі вантажу, а саме не
записано посад, прізвищ, ініціалів,
підписів осіб, які відвантажили та
прийняли вантаж. А також не заповнено
графи "Інші відомості", які
підтверджують реальність перевезення
товару та вартість такого перевезення.

Щодо подорожніх листів, на яких позивач
також грунтує свої вимоги, то останні є
лише документами внутрішньої
звітності на підприємстві позивача, що
вбачається з визначення терміну
"подорожній лист", який викладено у ст.1
Правил, згідно яких подорожній лист це
первинний документ про облік вантажних
автомобільних перевезень, що всебічно
характеризує роботу автомобіля і водія
з моменту їх виїзду з
автотранспортного підприємства і до
повернення на підприємство.

В частині доводів позивача відносно
актів виконаних робіт від 28.06.2008р. (а.с 80)
та 29.12.2008р. (а.с. 81), суд зазначає
наступне.

Як вбачається з вищевказаних актів
виконаних робіт, в червні 2008 р. з боку
замовника (відповідач) акт підписано
ОСОБА_2 як головним інженером філії
"Малинський райавтодор", а в грудні 2008 р.
- ОСОБА_2, як начальником філії
"Малинський райавтодору". При цьому, і в
першому, і в другому випадку вказано, що
останній діє на підставі Статуту.

Відповідачем долучено до матеріалів
справи наказ № 62к від 03.11.2008р., за яким
головного інженера філії "Малинський
райавтодор" ОСОБА_2 з 05.11.2008р.
призначено начальником філії
"Малинський райавтодор".

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 95 ЦК України,
філією є відокремлений підрозділ
юридичної особи, що розташований поза
її місцезнаходженням та здійснює всі
або частину її функцій. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення. Керівники філій та
представництв призначаються
юридичною особою і діють на підставі
виданої нею довіреності.

У відповідності до ч.4 ст.28 ГПК України,
повноваження сторони, або третьої
особи від імені юридичної особи може
здійснювати її відокремлений
підрозділ, якщо таке право надане
установчими, або іншими документами.

Згідно п. 3.3 Положення філії "Малинський
райавтодор" ДП "Житомирський
облавтодор" ДАК "Автомобільні дороги
України" філія може від імені і за
дорученням директора підприємства
укладати договори відповідно до
предмета діяльності підприємства,
представляти інтереси філії і
підприємства у всіх установах,
організаціях, підприємствах,
об'єднаннях, асоціаціях у межах наданих
їй повноважень.

До матеріалів справи ні позивачем, ні
відповідачем не подано документів на
підтвердження повноважень ОСОБА_3 як
головного інженера, а в подальшому, як
начальника філії "Малинський
райавтодор" на представництво
інтересів підприємства.

Не містять матеріали справи і доказів,
які підтверджують подальше схвалення
та визнання вищевказаних актів
виконаних робіт з боку юридичної
особи.

Навпаки, ДП "Житомирський облавтодор"
ВАТ "Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"
заперечує проти факту отримання послуг
з перевезення.

Згідно п. 14.1. Правил, форма і порядок
розрахунків, а також випадки зміни
розміру оплати за перевезення вантажів
і надання інших послуг, пов'язаних з
цим, визначаються Перевізником з
вантажовідправником або
вантажоодержувачем - Замовником при
укладенні ними Договору на перевезення
вантажів (п. 3.1 Договору).

Остаточний розрахунок за перевезення
вантажів провадиться Замовником на
підставі рахунку Перевізника, який має
бути виписаний не пізніше трьох днів
після виконання перевезень з доданням
товарно-транспортних накладних.

Рахунок за виконані перевезення
виписуються на підставі належним чином
оформлених дорожніх листів разом з
товарно-транспортними накладними, а
при користуванні автомобілями, робота
яких оплачується виходячи з часу
роботи автомобіля у Замовника, - тільки
дорожніх листів (п. 14.4. Правил).

Як уже встановлено судом, письмовий
договір на перевезення вантажу, в якому
сторони мали обумовити, зокрема,
вартість перевезення, сторони не
укладали. В порядку, визначеному п. 14.4
Правил не містять матеріали справи і
доказів виставлення відповідачу
рахунків по кожному факту надання
послуг з перевезення. Рахунки-реєстри
№ 137 від 28.06.2008 р. та № 364 від 29.12.2008 р., в
яких, зокрема, позивачем вказана
вартість перевезення, не можуть бути
доказом домовленості сторін щодо
перевезезення вантажу.

Щодо акту звірки розрахунків на який
посилається позивач, вказуючи, що
відповідачем узгоджена сума
заборгованості, то суд наголошує, що
чинним законодавством України акти
звірки взаєморозрахунків, не надано
юридичної сили доказу наявності
обов'язку сплатити грошові кошти або ж
відсутності такого обов'язку. У
розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" вказаний акт є
зведеним обліковим документом, який
фіксує стан розрахунків між сторонами,
але сам по собі не породжує будь-яких
прав та обов'язків сторін, в той час як
зобов'язання сторін підтверджуються
первинними документами - договором,
актами, видатковими накладними,
рахунками, платіжними дорученнями
тощо.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
втсановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги
та заперечення сторін.

Враховуючи що позивачем належними та
допустимими доказами не доведено факт
надання відповідачу послуг
перевезення вантажу, вимога, яка
пред'явлена в порядку ст. 530 ГПК України
є безпідставною.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про те, що вимога позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 45524,75грн.
необґрунтована, документально не
підтверджена та не доведена належними
та допустимими доказами , а тому
задоволенню не підлягає.

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Отже, позовна давність є
інститутом цивільного права і може
застосовуватися виключно до вимог зі
спорів, що виникають у цивільних
відносинах та у господарських
відносинах.

Постановою Пленуму Вищого
Господарського Суду України в
постанові від 25 травня 2013р. зазначено,
що перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. Якщо ж таке право чи інтерес не
були порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Оскільки в позові відмовлено з підстав
необґрунтованості позовних вимог,
судом строки позовної давності не
застосовуються.

Судові витрати відповідно до статті 49
ГПК України покладаються судом на
позивача.

На підставі викладного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.10.14

Суддя
Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (наручно)

3- відоповідачу (рек. з повід.)