КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Справа№ 910/12804/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Разіної Т.І.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання
Атарщіковій А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду
міста Києва від 12.05.2014 року

по справі № 910/12804/13 (суддя Марченко
О.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Солонь"

до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 419 619,44 грн.

За участю представників сторін:

від апелянта (відповідача): ОСОБА_3
довіреність № 526 від 04.07.2014;

від позивача: Бордаченко О.В.
довіреність б/н від 30.01.2013;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 (суддя Марченко О.В.) по
справі № 910/12804/13 позов задоволено
частково; стягнуто з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП
ОСОБА_2, відповідач, апелянт) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Солонь" (надалі ТОВ
«Солонь», позивач) 278 308,07 грн.
заборгованості, 6 458, 21 грн. пені; 24 000 грн.
штрафу; 103 901,01 грн. відшкодування
упущеної вигоди (відступного); 3 000 грн.
витрат на правову допомогу та 8 253,35
судового збору. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
оскільки матеріалами справи
підтверджено невиконання відповідачем
належним чином умов Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року, несплати
передбачених договором платежів, в
зв'язку з чим позивачем правомірно
заявлено вимоги про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій.
Судом частково відмовлено в стягненні
нарахованої позивачем пені, в зв'язку з
невірним розрахунком. При цьому в
своєму рішенні господарський суд
першої інстанції встановив, що Договір
франчайзингу від 23.07.2011 року укладався
з ОСОБА_2, як фізичною особою
підприємцем для досягнення певних
результатів саме в підприємницькій
діяльності відповідача, договір
франчайзингу є укладеним, перевірку
виконання його умов проведено
уповноваженими особами позивача, а
направлене позивачем відповідачу
повідомлення про припинення договору
господарський суд розцінив як
повідомлення про розірвання договору
та визнав правомірною вимогу позивача
про стягнення відступного в розмірі 10
000 євро. Також господарський суд
задовольнив вимогу позивача про
стягнення з відповідача витрат на
послуги адвоката.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ФОП ОСОБА_2 звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу та
доповнення до неї апелянт зазначає, що

Договір франчайзингу від 23.07.2011року, на
підставі якого позивач просить
стягнути з нього заборгованість, не
набрав чинності, оскільки обов'язковою
умовою у відповідності до 8.3.3
зазначеного договору є одночасне
укладання договору про навчання, який
носить визначальний характер та є
обов'язковим для наявності
правовідносин комерційної концесії
між сторонами, а в зв'язку з тим, що
такий договір між сторонами не
укладався, то на думку скаржника
відсутні будь-які договірні
зобов'язання між сторонами. Також
апелянт зазначає, що оплата ним окремих
семінарів товариству з обмеженою
відповідальністю «Леколь» (надалі по
тексту ТОВ «Леколь») здійснювалась не
в рамках договору про навчання,
укладеного у відповідності до положень
Договору франчайзингу від 23.07.2007 року.
Крім того, договором про навчання
передбачено надання комплексних
послуг з навчання персоналу
відповідача, а не окремих семінарів.

При цьому апелянт вказує, що висновок
місцевого суду стосовно фактичного
виконання скаржником Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року внаслідок
наявності оплати скаржником
виставлених позивачем рахунків не
відповідає дійсності, оскільки
позивачем виставлялись рахунки, а
скаржником сплачувались платежі саме
за використання торгової марки за
Субліцензійним договором № 5-11 від
23.07.2011 року, а не роялті за всю
сукупність прав по франчайзингу за
договором франчайзингу від 23.07.2011 року,
що підтверджується самими рахунками
призначенням платежу в яких вказано
договір № 05 від 23.07.2008.

На думку скаржника, враховуючи, що
Договір франчайзингу від 23.07.2011 року не
набрав чинності, він не міг бути ані
розірваний, ані припинений позивачем
шляхом направлення відповідачу
повідомлення № 18/0 від 18.04.2013 року та за
даним договором не могли бути
виставлені жодні рахунки та
застосовані санкції у вигляді штрафу,
пені та упущеної вигоди. Також в
доповненнях до апеляційної скарги
апелянт просить суд скасувати заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
господарського суду м. Києва від 09.08.2013.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014 року
колегією суддів у складі головуючий
суддя: Пашкіна С.А., суддів Баранця О.М.,
Калатай Н.Ф. відновлено відповідачу
строк для подання апеляційної скарги,
апеляційну скаргу прийнято до розгляду
та призначено судове засідання на
22.07.2014 року на 12.30.

У своїх відзивах на апеляційну скаргу
та доповнення до неї позивач зазначає,
що вважає апеляційну скаргу
безпідставною та необґрунтованою, і
просить суд відмовити у її задоволенні
в повному обсязі. На думку позивача
умови договору про навчання були
погоджені позивачем і відповідачем з
моменту підписання сторонами Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року, а тому
договір про навчання згідно ст. 638
Цивільного кодексу України є укладеним
з моменту погодження усіх його
істотних умов. Між іншим позивач
вважає, що укладання договору про
навчання підтверджується його
фактичним виконанням, про що свідчать
докази, які містяться в матеріалах
справи,зокрема виставлені рахунки ТОВ
«Лєколь» на оплату послуг з навчання,
що були оплачені відповідачем,
банківські виписки з рахунку ТОВ
«Лєколь», акти наданих послуг, тощо.
Крім цього, позивач вважає вірним
висновок господарського суду, що
доказами набрання чинності Договором
франчайзингу від 23.07.2011 року та його
фактичного виконання є оплата
відповідачем виставлених позивачем
рахунків для оплати щомісячної
винагороди (роялті) з серпня 2011 року по
вересень 2012 року, закупівля
відповідачем у вказаних позивачем осіб
ексклюзивних товарів, листуванням,
використанням торгової марки, тощо, а
також рішенням господарського суду м.
Києва від 14.03.2013 року по справі №
910/26026/13. Невідповідність призначення
платежу у виставлених позивачем
відповідачеві рахунків позивач
пояснює опискою та вказує, що оскільки
договір франчайзингу від 23.07.2008 року
припинив свою дію 22.07.2011 року та 23.07.2011
року між сторонами було укладено новий
договір франчайзингу, то відповідно
сторони однаково розуміли, що
виставлення рахунків та їх оплата
здійснюється сторонами саме на
виконання договору франчайзингу від
23.07.2011 року. На думку позивача,
господарський суд м. Києва при
прийнятті оскаржуваного рішення
повністю виконав всі вказівки суду
касаційної інстанції, встановив всі
обставини справи та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, в зв'язку з чим
позивач просить відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В судовому засіданні 22.07.2014 року
представником позивача подано заяву
про відвід колегії судів.

Зазначена заява залишена судом без
задоволення.

22.07.2014 року колегією суддів у складі
головуючий суддя: Пашкіна С.А., суддів
Баранця О.М., Калатай Н.Ф. подано заяву
про самовідвід.

Зазначена заява про самовідвід колегії
суддів задоволена ухвалою від 22.07.2014
року, справу передано на повторний
автоматичний розподіл.

Згідно повторного автоматичного
розподілу апеляційну скаргу було
передано на розгляд колегії суддів у
складі головуючого судді: Копитової
О.С., суддів Разіної Т.І., Сотнікова С.В.
Враховуючи перебування судді
Сотнікова С.В. у відпустці та
перебування судді Разіної Т.І. на
лікарняному розпорядженням заступника
голови Київського апеляційного
господарського суду від 29.07.2014 року
справу було передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Копитова О.С., судді Гарник Л.Л.,
Остапенко О.М.

Ухвалою суду від 29.07.2014 колегією суддів
у складі: головуючого судді Копитової
О.С., суддів Гарник Л.Л., Остапенка О.М.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 16.09.2014.

Ухвалою суду від 16.09.2014 продовжено
строк розгляду апеляційної скарги та
відкладено її розгляд на 07.10.2014.

В судовому засіданні 07.10.2014 оголошено
перерву до 14.10.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014 у зв'язку
із перебуванням суддів Гарник Л.Л. та
Остапенка О.М. у відпустці, склад
колегії було змінено та доручено
здійснювати розгляд справи колегії у
складі: головуючого судді - Копитової
О.С., суддів: Разіної Т.І., Сотнікова С.В.

Ухвалою суду від 14.10.2014 колегією суддів
справу прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 14.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.08.2013 року по справі №910/12804/13
(суддя Картавцева Ю.В.) позов
задоволено частково; стягнуто з ФОП
ОСОБА_2 на користь ТОВ "Солонь" 278 308 грн.
07 коп. основної заборгованості, 8 852 грн.
56 коп. пені, 24 000 грн. штрафу, 103 901грн.
01коп. відшкодування упущеної вигоди
(відступного), 2 967 грн. 41 коп. витрат на
правову допомогу та 9 161 грн. 48коп.
судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2013 року по
справі №910/12804/13 (судді: Синиця О.Ф.,
Зеленін В.О., Шевченко Е.О.) рішення
господарського суду міста Києва від
09.08.2013 у справі №910/12804/13 залишено без
змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 -
без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
актами, ФОП ОСОБА_2 звернулася з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просила суд скасувати постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2013 року по
справі № 910/12804/13 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.10.2014 (судді: Запорощенко
М.Д., Акулова Н.В. (доповідач),
Владимиренко С.В.) касаційну скаргу ФОП
ОСОБА_2 задоволено частково, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2013 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 09.08.2013 року у справі №910/12804/13
скасовано справу направлено на новий
розгляд.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові суду
касаційної інстанції є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Підставами для скасування рішення
місцевого та постанови апеляційного
господарських судів зі справи стало те,
що судами:

- не надано належної правової оцінки
суб'єктному складу договору та не
обґрунтовано з посиланням на матеріали
справи, що договір франчайзингу від
23.07.2011 року укладено між ТОВ «Солонь» та
ФОП ОСОБА_2, а не громадянкою ОСОБА_2;

- не звернуто увагу та ту обставину, що
підставою для оплати виставлених
позивачем відповідачеві рахунків є
договір № 05 від 23.07.2008 року, а не договір
від 23.11.2011 року;

- не перевірено, чи уповноваженими
представниками (інспекторами)
франчайзера 09.03.2013 та 09.04.2013 проводилися
позапланові (негласні) перевірки
функціонування салону та чим
підтверджуються їх повноваження на ці
перевірки;

- не надано належної правової оцінки
повідомленню позивача від 18.04.2013 №18/04,
зокрема, що позивач звернувся до
відповідача не за розірванням
договору, а за його припиненням; не дано
оцінки пункту 14.3 статті 14 Договору, в
якому вказано, що Договір може бути
припинено до закінчення строку його
дії, зазначеного в пункті 14.1 статті 14
Договору, за взаємною згодою сторін,
про що укладається письмова угода, яка
є невід'ємною частиною цього Договору;

- не звернуто уваги на те, що пункт 14.6
статті 14 Договору передбачає
відшкодування втраченої вигоди, що
складає суму в гривнях, еквівалентну 10
000 євро за офіційним курсом
Національного банку України (далі -
НБУ), встановленим на момент оплати при
односторонньому розірванні Договору в
порядку пункту 14.5 статті 14 Договору, а
не при припиненні Договору.

Дослідивши матеріали справи, наявні
докази, враховуючи вказівки Вищого
господарського суду України викладені
в постанові від 17.12.2013 року суд
встановив.

За договором від 15.09.2007 (переукладено
23.09.2011) D.F.Export, який набув права на
торговельну марку "DESSANGE" від DESSANGE
International, та позивачем укладено
генеральну угоду франчайзингу, за
умовами якої ТОВ "Солонь" зобов'язане
укладати угоди франчайзингу за формою,
передбаченою D.F.Export, та разом з
договорами франчайзингу -
субліцензійні договори на
використання торговельної марки "DESSANGE".

23.07.2008 ТОВ "Солонь" (франчайзер) та
ОСОБА_2 (франчайзі) підписано договір
франчайзингу, за яким франчайзер надав
франчайзі на строк дії та на умовах
договору права на використання
об'єктів інтелектуальної власності,
виключні права на які належать
франчайзеру. Крім того, сторонами
укладено субліцензійний договір від
23.07.2008 № 5 про надання франчайзі
ліцензії на використання знака для
товарів і послуг "DESSANGE",
зареєстрованого для послуг 44 класу
Міжнародної класифікації товарів і
послуг для реєстрації знаків (далі -
МКТП) "гігієнічне та косметичне
обслуговування людей". Строк дії даних
договорів становив 3 роки з дати їх
укладення.

Умови даних договорів сторонами
виконувалися належним чином. Так,
ОСОБА_2 відкрила салон краси "DESSANGE" за
адресою: м. Київ, вул. Героїв
Сталінграду,10А, сплатила позивачеві
одноразовий внесок, передбачений
субліцензійним договором від 23.07.2008 № 5,
щомісячно сплачувала роялті.

Після спливу терміну дії договорів від
23.07.2008 ТОВ "Солонь" (франчайзер) та
ОСОБА_2 (франчайзі) підписано Договір
франчайзингу, за умовами якого:

- франчайзер надає франчайзі на строк
дії та на умовах Договору права на
використання таких об'єктів
інтелектуальної власності, виключні
права на які належать франчайзеру:
ноу-хау щодо керування та ведення
діяльності з надання послуг у межах
салону; ноу-хау щодо дизайнерського
оформлення та технологічного
оснащення салону, а також специфіки
надання послуг у салоні; комерційний
досвід (техніко-економічне
обґрунтування (ТЕО), Маркетингове
дослідження, план рекламної кампанії,
консультації щодо надання
перукарських та косметичних послуг,
формування та навчання персоналу
франчайзі); ділову репутацію
франчайзера (корпоративний (фірмовий)
стиль франчайзера, стандарти якості
обслуговування та інше); торгівельні
марки (підпункти 1.1.1 - 1.1.5 пункту 1.1
Договору);

- франчайзер надає франчайзі право
використовувати торгівельні марки,
виключні права на які належать
франзайзеру, а порядку та на умовах
окремого субліцензійного договору від
23.07.2011, укладеного тими ж сторонами, та
який є додатком до Договору (пункт 1.3
Договору);

- франчайзер має право контролювати
якість послуг, наданих франчайзі в
порядку та на умовах, встановлених
Договором. Перевірка якості
франчайзером може здійснюватися за
згодою франчайзі або без такої
(підпункт 4.1.2 пункту 4.1 Договору);

- франчайзі зобов'язаний виплачувати
франчайзеру винагороду за
використання об'єктів інтелектуальної
власності, зазначених в пункті 1.1
Договору, в порядку та на умовах
Договору (підпункт 4.4.1 пункту 4.4
Договору);

- винагорода франчайзера за надання
франчайзі права на використання
об'єктів інтелектуальної власності,
зазначених в пункті 1.1 Договору,
визначатиметься відповідно до
рахунків, виставлених франчайзером,
окремо за використання кожного об'єкту
інтелектуальної власності (пункт 5.1
Договору);

- за використання об'єктів
інтелектуальної власності, зазначених
у підпунктах 1.1.1 - 1.1.4 пункту 1.1 Договору,
франчайзі зобов'язаний сплачувати
франчайзеру щомісячну винагороду
(роялті) в гривнях, еквівалентну 3 000 (три
тисячі) євро за офіційним курсом НБУ,
встановленим на день підписання
Договору (пункт 5.2 Договору);

- для оплати щомісячної винагороди
франчайзер виставляє франчайзі
відповідний рахунок. Щомісячна
винагорода сплачується франчайзі в
строк, що не перевищує 20 (двадцяти)
робочих днів з моменту виставлення
рахунку франчайзером (пункт 5.4
Договору);

- навчання первинного персоналу
здійснюється на підставі і в порядку,
встановленому Договором про навчання.
Форма договору про навчання є додатком
до Договору. Договір про навчання
франчайзі зі франчайзером або
навчальним центром має бути укладено в
момент укладення Договору, без чого
Договір вважатиметься таким, що не
набрав чинності (підпункт 8.3.3 пункту 8.3
Договору);

- франчайзі має право замовляти,
закуповувати, використовувати для
надання послуг в салоні, реалізовувати
і рекламувати (пропонувати у будь-який
спосіб) товари інших осіб лише за
письмової згоди франчайзера; франчайзі
в процесі функціонування салону має
право використовувати об'єкти
інтелектуальної власності і рекламні
матеріали, права на які належать іншим
особам, та право на використання яких
не надано цим Договором, лише за
письмової згоди франчайзера (підпункти
9.2.4 і 9.2.5 пункту 9.2 Договору);

- франчайзер контролює дотримання
франчайзі та персоналом франчайзі
вимог цього Договору; франчайзер
здійснює контроль, зазначений в
підпункті 9.5.1 пункту 9.5 Договору, шляхом
проведення уповноваженими
представниками (інспекторами)
франчайзера планових та позапланових
(негласних) перевірок функціонування
салону; франчайзер самостійно або із
залученням сторонніх осіб здійснює
позапланові (негласні) перевірки
функціонування салону; франчайзер не
сповіщає франчайзі про час проведення
позапланових (негласних) перевірок
функціонування салону; інспектор
франчайзера за результатами перевірки
складає письмовий акт перевірки салону
в довільній формі, який затверджується
директором франчайзера; інспектор
франчайзера за результатами
співставлення функціонування салону
із вимогами Договору викладає в акті
перевірки салону зауваження та вимоги
(пропозиції) щодо усунення
розбіжностей та недоліків, інших
невідповідностей, порушень у роботі
салону; примірник кожного акта
перевірки салону вручається під
розписку уповноваженому представнику
франчайзі або надсилається поштою;
франчайзі, персонал франчайзі та
підрядники зобов'язані виконувати
зауваження та вимоги (пропозиції)
уповноваженого представника
франчайзера, викладені в акті
перевірки салону (пункт 9.5 Договору);

- франчайзі зобов'язаний замовляти та
закуповувати рекламні матеріали,
необхідні для функціонування салону,
виключно у франчайзера або інших осіб
за письмової згоди франчайзера (пункт
10.1 Договору);

- франчайзі самостійно чи із залученням
франчайзера має право проводити
будь-які власні рекламні заходи лише за
умови попереднього письмового
узгодженням із франчайзером змісту та
вартості таких заходів (пункт 10.5
Договору);

- у разі систематичного (двократного і
більше разів підряд) одного й того ж
порушення франчайзі пунктів 5.1 - 5.5
Договору, франчайзер має право
достроково розірвати Договір у порядку
пункту 14.4 Договору. У разі дострокового
розірвання Договору з причин,
зазначених у пункті 12.11 Договору,
франчайзі повинен сплатити відступне,
еквівалентне 10 000 (десятьом тисячам)
євро за офіційним курсом НБУ,
встановленим на день пред'явлення
вимоги про сплату (пункт 12.11 Договору);

- у разі невиконання або неналежного
виконання своїх грошових зобов'язань,
зокрема, зазначених у пунктах 5.1 - 5.5
Договору, франчайзі сплачує
франчайзеру пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент виконання, від простроченої
суми за кожен день прострочення
платежу (пункт 12.12 Договору);

- строк дії Договору складає 3 (три) роки
від дати його підписання, яка вказана у
правому верхньому куті першої сторінки
Договору. Однак, у частині невиконаних
зобов'язань сторін, у тому числі
передбачених пунктами 14.8 та 17.5
Договору, Договір зберігає свою дію на
увесь час до повного виконання таких
зобов'язань (пункт 14.1 Договору);

- Договір може бути припинено до
закінчення строку його дії,
зазначеного в пункті 14.1 Договору, за
взаємною згодою сторін, про що
укладається письмова угода, яка є
невід'ємною частиною Договору (пункт 14.3
Договору);

- франчайзер має право до закінчення
строку дії Договору в односторонньому
порядку розірвати Договір в разі
систематичного (тобто двократного і
більше разів підряд) порушення
франчайзі положень Договору чи
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за Договором (пункт
14.4 Договору);

- про розірвання Договору в
односторонньому порядку з підстав,
передбачених пунктом 14.4 Договору,
сторона - ініціатор розірвання має
направити письмове повідомлення іншій
стороні за 30 (тридцять) календарних
днів до відповідної дати розірвання
Договору (пункт 14.5 Договору);

- сторона, яка отримає повідомлення від
іншої сторони про одностороннє
розірвання (припинення) Договору за
умови, що така одностороння відмова
відповідає умовам пункту 14.4 Договору,
впродовж 10 (десяти) робочих днів з
моменту отримання повідомлення про
одностороннє розірвання Договору в
порядку пункту 14.5 Договору повинна
сплатити іншій стороні суму
відшкодування втраченої вигоди, що
складає суму в гривнях, що еквівалентна
10 000 євро за офіційним курсом НБУ,
встановленим на момент оплати (пункт 14.6
Договору);

- франчайзі упродовж 10 (десяти) робочих
днів з моменту припинення дії Договору
в порядку пункту 14.3 Договору або
протягом 10 (десяти) робочих днів з
моменту одностороннього розірвання
Договору в порядку пункту 14.4 Договору
повинен припинити будь-яке
використання об'єктів інтелектуальної
власності франчайзера, зазначених в
пункті 1.1 Договору, а також здійснити
всі необхідні платежі, передбачені
пунктами 5.1 - 5.6 Договору та виконати всі
інші фінансові зобов'язання, що виникли
у франчайзі у зв'язку з виконанням
Договору. Невиконання будь-якого із
зазначених цим пунктом обов'язків
франчайзі призводить до виникнення у
франчайзі обов'язку сплати на користь
франчайзера штрафу в розмірі 20 % від
суми валових доходів салону (салонів)
за весь час його (їх) роботи (пункт 14.8
Договору);

- додатками до Договору є, зокрема,
додаток "Б" "Договір про навчання" та
додаток № 13 "Субліцензійний договір
про передачу права на використання
знаків для товарів і послуг" (пункт 16.1
Договору);

- усі додатки до Договору, зазначені в
пункті 16.1 Договору, є невід'ємною
частиною Договору (пункт 16.4 Договору);

- факт підписання Договору з боку
франчайзі свідчить про те, що франчазі
ознайомлений та погоджується зі
змістом додатків, зазначених в пункті
16.1 Договору (пункт 16.5 Договору).

Специфікація, що є Додатком № 8 до
Договору, передбачає, що франчайзі в
процесі функціонування салону
зобов'язаний замовляти, закуповувати у
франчайзера або осіб, вказаних
франчайзером, використовувати та
реалізовувати такі ексклюзивні товари:
DESSANGE BEAUTE; PHYTODESS; NATURAL PIGMA; PRODUITS LES ENERGIES
PRECIEUSES; PARIS CAPILLAIRE; L`OREAL; REVLON; MATERIELS/ACCESSORIRES.

Розглядаючи справу господарським
судом міста Києва досліджено та
встановлено, що Договір франчайзингу
від 23.07.2011 року укладений між позивачем
та відповідачем саме, як суб'єктом
підприємницької діяльності, а не як
громадянкою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого суду виходячи з
пояснень сторін, зокрема наданих
повноваженим представником ОСОБА_2 під
час здійснення апеляційного
провадження (про що зазначено в
протоколі судового засідання),
наявності у відповідача станом на дату
укладання договору статусу фізичної
особи -підприємця, змісту самого
договору, яким підтверджується, що
укладення договору спрямувалося на
досягнення певних результатів саме в
підприємницькій діяльності
відповідача - функціонування салону
краси "Dessange"; крім того, наведене
підтверджується документами про
виконання Договору франчайзингу від
23.07.2011 року (зокрема, рахунками, що
виставлялись позивачем відповідачу та
оплачувались останнім).

23.07.2011 ТОВ "Солонь" (ліцензіар) та
відповідачем (ліцензіат) (в даному
випадку, враховуючи, що суд прийшов до
висновку щодо укладення Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року ФОП ОСОБА_2,
то і відповідно субліцензійний
договір, що згідно п. 1.3 є додатком до
Договору франчайзингу від 23.07.2011 року
також укладено саме ФОП ОСОБА_2) було
укладено субліцензійний договір № 5-11
(далі - Субліцензійний договір) про
надання права на використання знака
для товарів і послуг, за умовами якого:

- ліцензіар у порядку і на умовах,
встановлених Субліцензійним
договором, надає ліцензіату на строк
дії Субліцензійного договору
невиключну ліцензію на використання
знака для послуг 42 класу Міжнародної
класифікації товарів та послуг за
Ніццькою угодою про міжнародну
класифікацію товарів і послуг для
реєстрації знаків від 15.06.1957 (8 редакція)
відносно жіночих та чоловічих
перукарень і косметичних салонів, а
ліцензіат зобов'язується виплачувати
винагороду ліцензіару відподно до
Субліцензійного договіру (пункт 1.1
Субліцензійного договору)

- Субліцензійний договір пов'язаний із
виконанням Договору, укладений між
тими сторонами та є його додатком
(пункт 1.4 Субліцензійного договору);

- за отримання права користування
знаком ліцензіат сплатив одноразовий
внесок ліцензіару (пункт 3.1
Субліцензійного договору);

- Субліцензійний договір укладено
строком на три роки, однак він
продовжує діяти у випадках і в порядку,
передбачених п. 7.3.1 Субліцензійного
договору. Субліцензійний договір
автоматично продовжує свою дію у
випадку продовження дії Договору, при
цьому вартість отримання прав на знак,
визначена в п. 3.1, вважається такою, що
здійснюється ліцензіатом одноразово
(паушальний платіж), та становить
вартісний еквівалент отримання
ліцензіатом права на використання
знака протягом всього строку дії
Субліцензійного договору (з
урахуванням всіх його пролонгацій)
(пункт 8.1 Субліцензійного договору);

- Субліцензійний договір набирає
чинності з моменту оплати ліцензіатом
платежу у відповідності до пункту 3.2
Субліцензійного договору (пункт 8.6
Субліцензійного договору).

Одним з додатків до Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року, зокрема
додаток «Б», є договір про навчання, за
умовами якого:

- замовник замовляє та оплачує, а
виконавець надає навчальні послуги у
вигляді підготовки кваліфікованого
персоналу замовника та підвищення його
кваліфікації у відповідності до
Договору і на його виконання (пункт 1.1
Договору про навчання);

- Договір про навчання укладено на
строк з моменту його підписання і до
припинення дії Договору (пункт 6.1
Договору про навчання);

- завершення строку дії Договору чи
його дострокове припинення не звільняє
сторін від відповідальності за
порушення їх зобов'язань, які мали
місце протягом дії Договору про
навчання (пункт 6.2 Договору про
навчання).

Зазначений додаток не підписаний
відповідачем, в зв'язку з чим на його
думку Договір франчайзингу від 23.07.2011
року не набрав чинності. В даному
випадку слід зазначити, що як
встановлено вище за умовами Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року усі
додатки до Договору, зазначені в пункті
16.1 Договору, є невід'ємною частиною
Договору (пункт 16.4 Договору); факт
підписання Договору з боку франчайзі
свідчить про те, що франчазі
ознайомлений та погоджується зі
змістом додатків, зазначених в пункті
16.1 Договору (пункт 16.5 Договору)

Колегія суддів погоджується з місцевим
судом, що істотні умови Договору про
навчання погоджені сторонами в момент
підписання Договору франчайзингу від
23.07.2011 року, а тому Договір вважається
укладеним; Договір про навчання
підтверджується його фактичним
виконанням, про що свідчать: виставлені
рахунки ТОВ "Лєколь" на оплату послуг з
навчання, фактично оплачені
відповідачем; банківські виписки по
рахунку ТОВ "Лєколь" про оплату ТОВ
"Солонь" послуг з навчання за Договором
про навчання (станом на 30.01.2012 на суму 1
385 грн.; станом на 28.02.2012 на суму 1 428 грн.;
станом на 27.03.2012 на суму 1 400 грн.; станом
на 28.04.2012 на суму 1 405 грн.; станом на
01.06.2012 на суму 1 355 грн.; станом на 04.07.2012
на суму 1 373 грн.; станом на 30.08.2012 на суму
1 331 грн.; станом на 31.08.2012 на суму 1 371 грн.;
станом на 24.10.2012 на суму 1 437 грн.;
підписані відповідачем і ТОВ "Лєколь"
акти наданих послуг; листування
електронною поштою щодо навчання
персоналу; підписані сторонами
документи про погодження кандидатів
для навчання.

При цьому, колегія суддів зважає, що
станом на дату підписання сторонами
Договору франчайзингу від 23.07.2011 року
персонал салону відповідача
сформовано (салон відкрито 01.06.2011, про
що свідчить акт про готовність салону
до відкриття), а за умовами підпункту
8.3.3 пункту 8.3 Договору франчайзингу від
23.07.2011 року передбачено навчання
первинного персоналу, в зв'язку з чим є
обґрунтованою позиція позивача щодо
початку виконання сторонами Договору
про навчання через 6 місяців після його
укладення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до статті 1115 ЦК України за
договором комерційної концесії одна
сторона (правоволоділець)
зобов'язується надати другій стороні
(користувачеві) за плату право
користування відповідно до її вимог
комплексом належних цій стороні прав з
метою виготовлення та (або) продажу
певного виду товару та (або) надання
послуг. Відносини, пов'язані з наданням
права користування комплексом прав,
регулюються цим Кодексом та іншим
законом.

За приписами статті 1116 ЦК України
предметом договору комерційної
концесії є право на використання
об'єктів права інтелектуальної
власності (торговельних марок,
промислових зразків, винаходів, творів,
комерційних таємниць тощо),
комерційного досвіду та ділової
репутації. Договором комерційної
концесії може бути передбачено
використання предмета договору із
зазначенням або без зазначення
території використання щодо певної
сфери цивільного обороту.

Отже, враховуючи наведені приписи,
господарський суд м. Києва вірно дійшов
висновку про те, що Договір
франчайзингу від 23.07.2011 року за своєю
правовою природою є договором
комерційної концесії.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до частини другої статті 631
ЦК України договір набирає чинності з
моменту його укладення.

За приписами частини першої статті 527
ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Виконання умов Договору франчайзингу
від 23.07.2011 року сторонами
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, зокрема виставленими
позивачем відповідачеві рахунками та
їх частковою оплатою до вересня 2012
року.

Доводи відповідача щодо того, що
позивачем виставлялись рахунки, а
відповідачем сплачувались платежі за
використання торгівельної марки за
Субліцензійним договором, а не за
Договором франчайзингу від 23.07.2011 року
не беруться судом до уваги у зв'язку з
тим, що: пунктом 5.2 Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року
встановлено, що за використання
об'єктів інтелектуальної власності,
зазначених у пунктах 1.1.1 - 1.1.4 Договору,
починаючи з дати, вказаної в пункті 7.6.8
Договору, франчайзі зобов'язаний
сплачувати франчайзеру щомісячну
винагороду (роялті) в гривні, що
еквівалентна 3 000 євро за офіційним
курсом НБУ, встановленим на день
підписання Договору; надання права
використання торговельних марок ТОВ
"Солонь" передбачене підпунктом 1.1.5
пункту 1.1 Договору; відповідно до
статті 3 Субліцензійного договору за
отримання права користування знаком
ліцензіат (франчайзі, відповідач)
сплатив одноразовий внесок ліцензіару
(франчайзеру, позивачу).

Тобто стверджувати, що протягом
періоду з моменту укладання
Субліцензійного договору і до вересня
2012 року відповідач з постійною
регулярністю, продовжував сплачувати
єдиноразовий платіж, передбачений
субліцензійним договором є
безпідставним.

Як убачається з матеріалів справи, а
саме з наявних в матеріалах справи
копій рахунків виставлених позивачем
відповідачеві на оплату, призначенням
платежу вказано Договір № 05 від 23.07.2008
року - послуги за використання торгової
марки.

Позивачем вказані обставини
пояснюються помилкою комп'ютерної
програми та зазначенням в рахунках
номеру та дати договору, що припинив
свою дію.

Так, дійсно, судом встановлено, що між
сторонами 23.07.2008 року було укладено
Договір франчайзингу № 5 умови якого
подібні умовам Договору франчайзингу
від 23.07.2011 року, однак вказаний договір
згідно матеріалів справи припинив свою
дію 22.07.2011 року та був повністю
виконаний сторонами. Зазначені
обставини підтверджені матеріалами
справи та не спростовуються сторонами.

Враховуючи той факт, що договір від
23.07.2008 року припинив свою дію, а факт
укладання Договору франчайзингу від
23.07.2011 року встановлений судом під час
розгляду справи, приймаючи до уваги
положення підпункту 1.1.5, 7.6.8 Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідач, ФОП ОСОБА_2 з серпня 2011 року
до вересня 2012 року фактично
здійснювалась сплата щомісячної
винагороди (роялті) ТОВ "Солонь" саме за
Договором франчайзингу від 23.07.2011 року.

Рахунки, які були виставлені ФОП ОСОБА_2
для оплати послуг, а саме рахунки: від
28.09.2012 № 1438 на суму 32 190 грн.; від 31.10.2012 №
1550 на суму 32 070 грн.; від 30.11.2012 № 1836 на
суму 32 100 грн.; від 31.12.2012 № 2195 на суму 32
160 грн.; від 31.01.2013 № 64 на суму 33 270 грн.;
від 28.02.2013 № 362 на суму 32 280 грн.; від
31.03.2013 № 469 на суму 31 530 грн.; від 30.04.2013 №
722 на суму 32 250 грн.; від 31.05.2013 № 981 на
суму 20 458,07 грн., а всього на суму 278 308,07
грн. відповідачем не оплачені.

21.11.2012 ТОВ "Солонь" на адресу ФОП ОСОБА_2
було надіслано претензію, в якій
позивач просить відповідача негайно
погасити заборгованість зі сплати
роялті у сумі 32 190 грн. та пеню у сумі 330,72
грн. (надіслання претензії
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями опису вкладення від
21.11.2011 та фіскального чеку від 21.11.2011 №
9528). При цьому у вказаній претензії
позивач наголошував відповідачу саме
на порушенні умов Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року.

ФОП ОСОБА_2 вказану претензію було
отримано 08.01.2012 (ОСОБА_11), що
підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення № 015.

Листом від 31.01.2013 № 31/01 позивачем
повторно надіслано на адресу
відповідача рахунки для оплати роялті
за період з листопада 2012 року по січень
2013 року. Вказаний лист було отримано
ОСОБА_2 05.02.2013.

Зазначені листи були залишені ФОП
ОСОБА_2 без будь-якого реагування,
жодних заперечень, зокрема і щодо
відсутності підстав для сплати коштів
за Договором франчайзингу від 23.07.2011
року, в зв'язку з його неукладеністю, як
стверджує відповідач під час судового
розгляду останнім не направлялось.

Отже, з урахуванням викладених
обставин колегія суддів погоджується з
місцевим судом, що оскільки ФОП ОСОБА_2
сума заборгованості за Договором
франчайзингу від 23.07.2011 року сплачена
не була, то позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 278 308,07 грн. боргу є
обґрунтованими і тому підлягають
задоволенню.

Пунктом 12.12 Договору франчайзингу від
23.07.2011 року зазначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх грошових зобов'язань, зокрема,
зазначених у пунктах 5.1 - 5.5 Договору,
франчайзі сплачує франчайзеру пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на момент виконання, від
простроченої суми за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до пункту 5.4 Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року для оплати
щомісячної винагороди франчайзер
виставляє франчайзі відповідний
рахунок. Щомісячна винагорода
сплачується франчайзі в строк, що не
перевищує 20 (двадцяти) робочих днів з
моменту виставлення рахунку
франчайзером.

Враховуючи, що судом встановлений факт
порушення відповідачем строків
виконання грошових зобов'язань за
Договором франчайзингу від 23.07.2011 року,
приймаючи до уваги умови договору,
приписи ст.ст. 546, 611 Цивільного кодексу
України, ст..ст. 230, 232 Господарського
кодексу України, Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
колегія суддів погоджується з місцевим
судом щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача пені та вважає
вірним розрахунок здійснений
господарським судом, в зв'язку з чим
позовні вимоги щодо пені підлягають
частковому задоволенню на суму 6 458,21
грн. в решті місцевим судом правомірно
відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи ТОВ
"Солонь" було складено акт від 13.03.2013 №
13.03 (далі - Акт від 13.03.2013) та акт від
12.04.2013 № 12-04 (далі - Акт від 12.04.2013) щодо
позапланової (негайної) перевірки
салону краси "Dessange" за адресою м. Київ,
вул. Героїв Сталінграду, 10А.

Відповідно до акта від 13.03.2013,
складеного інспектором ТОВ "Солонь"
Турукіною А.С. метою перевірки є
перевірка дотримання франчайзі умов
Договору щодо використання у салоні
краси ексклюзивних товарів. В ході
проведення перевірки інспектором було
виявлено такі порушення умов Договору:
рекламування (пропонування у будь-який
спосіб) у Салоні краси продукції під
торгівельною маркою BEAUTY SPA, HYDRA FACIAL, OBAGI,
BELLEFONTAINE, KERASTASE; закупівля і використання
під час надання послуг у салоні краси
продукції під торговельною маркою HYDRA
FACIAL; у салоні розміщено рекламну
продукцію, на якій одночасно міститься
торговельна марка DESSANGE та торговельна
марка HYDRA FACIAL.

Відповідно до акта від 12.04.2013,
складеного інспектором ТОВ "Солонь"
Долженко А.А., метою перевірки є
перевірка дотримання франчайзі умов
Договору щодо використання у салоні
краси ексклюзивних товарів і
дотримання правил закупівлі та
використання рекламних матеріалів, у
тому числі інших осіб; актом
встановлено такі порушення:.
рекламування (пропонування у будь-який
спосіб) у салоні краси продукції під
торговельними марками BEAUTY SPA, BATH, KERASTASE,
VILLA GROSS GROUP, DIAMOND BOTIQUE, FRAGONARD; закупівля і
використання під час надання послуг у
салоні краси продукції під
торговельною маркою HYDRA FACIAL; у салоні
розміщено рекламні матеріали, на яких
одночасно міститься торговельна марка
DESSANGE та торговельна марка HYDRA FACIAL.

Посилання апелянта на той факт, що акти
про проведення перевірки складенні не
вповноваженими особами, не приймаються
колегією суддів до уваги бо матеріали
справи містять наказ № 42 про
проведення позапланової (негласної)
перевірки від 04.03.2013 відповідно до
якого доручено її проведення Туркіній
А.С. та наказ № 43 про проведення
позапланової (негласної) перевірки від
05.04.2013 відповідно до якого доручено її
проведення Долженко А.А.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, вказані акти було
складено відповідно до вимог пункту 9.5
Договору франчайзингу від 23.07.2011 року,
на них міститься печатка ТОВ "Солонь",
перевірки проведено уповноваженими
особами позивача, тому акти є належними
доказами на підтвердження порушення
відповідачем умов Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року, зокрема
підпунктів 4.4.3 та 4.4.4 пункту 4.4;
підпунктів 9.2.4 та 9.2.5 пункту 9.2; пунктів
10.1, 10.5 Договору, відповідають вимогам
Договору та є обґрунтованими.

Пунктами 12.6, 12.7, 12.9 та 12.10 Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року
встановлено, що у разі порушення
підпункту 9.2.4 пункту 9.2 Договору
франчайзі зобов'язаний сплатити
франчайзеру штраф у сумі 4 000 грн. за
кожен встановлений факт такого
порушення згідно з актом перевірки; у
разі порушення підпункту 9.2.5 пункту 9.2
Договору франчайзі зобов'язаний
сплатити Фанчайзеру штраф у сумі 4 000
грн. за кожен встановлений факт такого
порушення згідно з актом перевірки; у
разі порушення пункту 10.1 Договору
франчайзі зобов'язаний сплатити
франчайзеру штраф у сумі 2 000 грн. за
кожен встановлений факт такого
порушення згідно з актом перевірки; у
разі порушення пункту 10.5 Договору
франчайзі зобов'язаний сплатити
франчайзеру штраф у розмірі 2 000 грн. за
кожен встановлений факт такого
порушення згідно з актом перевірки.

Отже, оскільки вказаними умовами
Договору франчайзингу від 23.07.2011 року
встановлено відповідальність у
вигляді стягнення штрафу за кожен
встановлений факт порушення його
вимог, крім того, відповідачем було
двічі порушено підпункти 9.2.4 (тобто 4 000
грн. + 4 000 грн.) і 9.2.5 (тобто 4 000 грн. + 4 000
грн.) пункту 9.2 та пункти 10.1 (тобто 2 000
грн. + 2 000 грн.) і 10.5 (тобто 2 000 грн. + 2 000
грн.) Договору франчайзингу від 23.07.2011
року , то вимога ТОВ "Солонь" про
стягнення з ФОП ОСОБА_2 штрафу у сумі 24
000 грн. підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Направляючи справу на новий розгляд
Вищий господарський суд України
зауважив на необхідності дослідження
умов Договору франчайзингу від 23.07.2011
року щодо порядку його дострокового
припинення (розірвання).

Відповідно до пункту 14.4 Договору
франчайзінгу від 23.07.2011 року франчайзер
має право до закінчення строку дії
договору в односторонньому порядку
розірвати цей договір в разі
систематичного (тобто двократного і
більше разів підряд) порушення
франчайзі положень цього договору, чи
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за цим договором в пп.
2.1, 2.2, 2.5, 5.1-5.5, 9.21, 9.2,4, 9.2.5, 9.4.3, 9.5.13 та 11.4
цього Договору.

Про розірвання Договору в
односторонньому порядку з підстав,
передбачених пунктом 14.4 Договору
(тобто в разі систематичного (тобто
двократного і більше разів підряд)
порушення франчайзі положень цього
договору, чи невиконання або
неналежного виконання своїх
зобов'язань за цим договором в пп. 2.1, 2.2,
2.5, 5.1-5.5, 9.21, 9.2,4, 9.2.5, 9.4.3, 9.5.13 та 11.4 цього
Договору), сторона - ініціатор
розірвання має направити письмове
повідомлення іншій стороні за 30
(тридцять) календарних днів до
відповідної дати розірвання Договору
(пункт 14.5).

Сторона, яка отримає повідомлення від
іншої сторони про одностороннє
розірвання (припинення) цього договору,
за умови, що така одностороння відмова
відповідає умова п. 14.4 цього договору
(строк договору не закінчено та
встановлено систематичне (тобто
двократного і більше разів підряд)
порушення франчайзі положень цього
договору, чи невиконання або
неналежного виконання своїх
зобов'язань за цим договором в пп. 2.1, 2.2,
2.5, 5.1-5.5, 9.2.1, 9.2,4, 9.2.5, 9.4.3, 9.5.13 та 11.4 цього
Договору)упродовж 10 робочих днів з
моменту отримання повідомлення про
одностороннє розірвання цього
договору в порядку п. 14.5 цього Договору
(направлення письмового повідомлення
іншій стороні за 30 (тридцять)
календарних днів до відповідної дати
розірвання Договору), повинна сплатити
іншій стороні суму відшкодування
втраченої вигоди, що складає суму в
гривнях, що еквівалентна 10 000 євро за
офіційним курсом НБУ, встановленим на
момент оплати.

Під час розгляду справи встановлено
порушення відповідачем умов Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року,
визначених зокрема в пунктах 5.1-5.5, 9.2.4,
9.2.5, також встановлено, що такі
порушення мають систематичний
характер, в зв'язку з чим 19.04.2013 року ТОВ
"Солонь" на адресу ФОП ОСОБА_2 надіслано
повідомлення від 18.04.2013 № 18/04, в якому
позивач, зокрема, зазначає, що:
франчайзер зазначеним листом
повідомляє франчайзі про дострокове
розірвання (припинення) Договору в
односторонньому порядку згідно з
умовами пунктів 12.11, 14.4, 14.5, 14.6 Договору.
Зазначене повідомлення отримано
відповідачем 26.04.2013 року (копія
поштового повідомлення в матеріалах
справи).

Розглядаючи спір по суті колегія
суддів погоджується з місцевим судом
та розцінює вказане повідомлення
позивача саме, як повідомленням про
одностороннє розірвання Договору
направлене у відповідності до пунктів
14.4 та 14.5, що передбачає настання
наслідків визначених п. 14.6 Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року.

Той факт, що позивач назвав своє
повідомлення «повідомленням про
припинення договору франчайзингу» не
спростовує суті самого повідомлення та
викладених в ньому підстав.

Відповідно до п. 14.3 Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року договір
може бути припинено до закінчення
строку його дії, зазначеного в п. 14.1
цього договору, за взаємною згодою
сторін, про що укладається письмова
угода, яка є невід'ємною частиною цього
Договору.

Як вбачається з матеріалів справи
жодних домовленостей між сторонами
щодо припинення договору франчайзингу
від 23.07.2011 року до закінчення строку
його дії не було, письмова угода не
укладалась.

Крім того, пункт 14.6 Договору
передбачає направлення повідомлення
про одностороннє розірвання
(припинення) договору за умови, що така
відмова відповідає умовам п. 14. 4 цього
договору.

Як встановлено вище та вбачається з
тексту самого повідомлення воно
направлено саме у відповідності до п.
14.4 Договору франчайзингу від 23.07.2011
року.

За таких обставин колегія суддів
вважає обґрунтованими вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 10 000 євро,
у відповідності до умов Договору
франчайзингу від 23.07.2011 року.

При цьому, враховуючи умови договору
колегія суддів погоджується з місцевим
судом щодо стягнення з відповідача
суми в розмірі 103 901,01 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України
судові витрати складаються з
державного мита, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Перевіривши підстави нарахування
витрат пов'язані з оплатою послуг
адвоката, подані докази на їх
підтвердження колегія суддів
погоджується з місцевим судом щодо
наявності підстав для покладення
зазначених витрат на відповідача.

В зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги та враховуючи, що
забезпечення позову застосовується як
гарантія задоволення законних вимог
позивача підстав для скасування
заходів забезпечення позову не
вбачається.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не доведено належними
доказами доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів не вбачає порушень
місцевим судом норм діючого
законодавства при прийнятті рішення
від 12.05.2014 року по справі № 910/12804/13 і
відповідно підстави для скасування
зазначеного рішення відсутні.

На підставі викладеного вище та
керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 року по справі № 910/12804/13 залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 року по справі
№ 910/12804/13 без змін.

Матеріали справи по справі № 910/12804/13
повернути до господарського суду м.
Києва.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.С. Копитова

Судді
Т.І. Разіна

С.В. Сотніков