ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 жовтня 2014 р. Справа № 902/686/14

Господарський суд Вінницької області у
складі головуючого судді Банаська О.О.,
суддів Маслія І.В., Мельника П.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м.Київ

до: Приватного підприємства
"Інтерпром", м.Бар, Вінницька область

за участі третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -

на стороні позивача - Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк"

на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 2 482 938,14 грн
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 27.11.2006 р.

За участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

За участю представників:

позивача: Сікорська Л.В., довіреність
від 23.06.2014 р.

відповідача: Зінченко А.А., довіреність
б/н від 29.07.2014 р.

третіх осіб: не з'явились.

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" до Приватного
підприємства "Інтерпром" про стягнення
2 744 405 грн 12 коп. заборгованості за
кредитним договором № 0 від 27.11.2006
р., з яких 937 998,77 грн простроченої
заборгованості за кредитом,
40 529,36 грн пені за несвоєчасне
повернення кредиту, 1 661 311,41 грн
заборгованості за відсотками, 67 937,75 грн
пені за несвоєчасне погашення
відсотків, 35 199,54 грн комісії, 1 428,29 грн
пені за несвоєчасне сплату комісії.

Ухвалою суду від 26.05.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/686/14 та призначено її до розгляду.

В зв'язку з неявкою сторін в судове
засідання, неподання ними витребуваних
доказів, витребуванням додаткових
доказів та здійсненням судом запитів
до інших державних органів, розгляд
справи неодноразово відкладався.

30.07.2014 р. від відповідача надійшов
відзив на позовну заяви яким він
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог в в'язку з пропуском
останнім строку позовної давності.
Зокрема, відповідач посилається на те,
що строк позовної давності за
кредитним договором № від 27.11.2006
р. сплив 15.11.2011 р. в той час як позивач по
справі (новий кредитор) з позовом
звернувся лише 23.05.2014 р. Крім того, на
думку відповідача, зі спливом строку
позовної давності щодо основного
зобов'язання закінчується строк
позовної давності і щодо зобов'язань
про стягнення штрафних санкцій.

01.08.2014 р. до суду надійшла заява
позивача про вжиття заходів до
забезпечення позову, яку ухвалою суду
від 10.09.2014 р. відхилено.

05.08.2014 р. від відповідача надійшло
клопотання про припинення провадження
у справі на тій підставі, що рішенням
Барського районного суду Вінницької
області від 26.10.2010 р. задоволено позов
ПАТ "УкрСиббанк" до ПП "Інтерпром" та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами в тому рахунку і
за кредитним договором № від
27.11.2006 р., який є предметом розгляду
даної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду
від 07.08.2014 р. на підставі заяви судді
Банаська О.О. було утворено колегію
суддів у складі головуючого судді
Банаська О.О., суддів Маслія І.В.,
Яремчука Ю.О., яка ухвалою від 08.08.2014 р.
прийняла справу до свого провадження
та призначила судове засідання на
10.09.2014 р.

Одночасно судом залучено з власної
ініціативи до участі в розгляді справи
в якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк", а на стороні
відповідача - ОСОБА_2.

В зв'язку з неявкою в засідання суду
третіх осіб та ненадання сторонами
всіх витребуваних документів розгляд
справи ухвалою суду від 10.09.2014 р.
відкладено до 24.09.2014 р.

В зв'язку з перебуванням судді Яремчука
Ю.О. в період з 15.09.2014 р. по 26.09.2014 р. у
відрядженні, розпорядженням керівника
апарату суду від 24.09.2014 р. на підставі
заяви головуючого судді від 24.09.2014 р.
його виведено зі складу колегії суддів
та утворено колегію суддів у складі
головуючого судді Банаська О.О., суддів:
Маслія І.В., Мельника П.А.

Ухвалою від 24.09.2014 р. справу № 902/686/14
прийнято до провадження новим складом
колегії суддів.

24.09.2014 р. позивачем подано заяву про
уточнення позовних вимог, якою він
просить стягнути з відповідача 2 482 938
грн 14 коп. заборгованості за кредитним
договором № від 27.11.2006 р., з яких
937 998 грн 77 коп. - основного боргу, 40 529 грн
36 коп. пені, 1 409 953 грн 70 коп.
заборгованості по відсотках, 58 400 грн 05
коп. пені за несвоєчасне погашення
відсотків, 34 636 грн 74 коп.
заборгованості по комісії та 1 419 грн 52
коп. пені за несвоєчасну сплату
комісії.

Ухвалою суду від 24.09.2014 р. розгляд
справи відкладено до 16.10.2014 р.

В засіданнях суду 16.10.2014 р. та 22.10.2014 р., з
метою надання сторонами додаткових
заперечень та обґрунтувань заявленого
позову оголошувались перерви до 22.10.2014
р. та до 23.10.2014 р. відповідно.

За відсутності відповідного
клопотання розгляд справи
здійснюється без технічної фіксації
судового процесу.

Розглянувши заяву позивача про
уточнення до позовної заяви подану
24.09.2014 р., суд прийшов до висновку що
вона є заявою про зменшення розміру
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості по відсоткам та
збільшенням розміру позовних вимог
щодо стягнення пені і комісії та
приймається судом до розгляду, як така,
що не суперечить приписам ст.22 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

27.11.2006 р. між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк" (Банк)
та Приватним підприємством "Інтерпром"
(Позичальник) укладено кредитний
договір № 0 за умовами якого Банк
зобов'язується надавати Позичальнику,
а Позичальник зобов'язується прийняти
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит у формі
поновлювальної кредитної лінії в
національній валюті України у сумі
ліміту кредитної лінії що дорівнює 938
000,00 грн., з терміном кредитування 24
місяці та з наданням кредиту у з 27
листопада 2006 року по 15 листопада 2008
року (кінцева дата повернення кредиту в
повному розмірі) (п.1.1-1.2.2. Договору)
(а.с.9-19,т.1).

Позичальник зобов'язується за умовами
Договору також сплачувати плату за
користування кредитом у вигляді
процентів, комісії, а також сплати
штрафних санкцій та здійснювати інші
платежі згідно Договору (п. 1.2.2.
Договору).

За умовами Договору сторони
домовились, що за користування
кредитними коштами встановлюється
процентна ставка в розмірі 14% річних,
якщо не встановлена інша ставка згідно
умов Договору; за користування
кредитними коштами понад встановлений
Договором строк процентна ставка
встановлюється в розмірі 21% річних;
нарахування процентів здійснюється
щомісячно, в останній робочий день
поточного місяця, методом "факт/360"
відповідно до вимог
нормативно-правових актів НБУ та
чинного законодавства України;
позичальник сплачує Банку комісію за
управління кредитною лінією у розмірі
0,06 % від суми фактичного залишку по
кредиту на дату нарахування (п1.3
Договору).

Відповідно до розділу другого Договору
у забезпечення виконання зобов'язання
Позичальника за Договором Банком
прийнята застава нерухомого майна АЗС
в с. Чемериси-Барські
Барського району, Вінницької області
ринковою вартістю 1 465 865,00
грн, АЗС в с. Сьомаки Жмеринського
району, Вінницької області ринковою
вартістю 1 695 708,00 грн та порука гр.
ОСОБА_2 (п.2.1. Договору).

Матеріалами справи стверджується, що
за період з 28.11.2006 р. по 15.11.207 р.
відповідач отримав від Банку кредит на
загальну суму 1 462 000,00 грн, за
користування яким повинен був сплатити
відсотки та комісію, що ним здійснено
не було внаслідок чого утворилась
заборгованість на яку Банком було
нараховано пеню (а.с. 87-112, т.1).

Також судом встановлено, що 08.12.2011 р. між
ПАТ "УкрСиббанком" та ПАТ "Дельтабанк"
було укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги за кредитними договорами
за умовами якого Продавець (ПАТ
"УкрСиббанк") погоджується продати
(відступити) права вимоги за кредитами
та передати їх Покупцеві (ПАТ
"Дельтабанк"), а Покупець погоджується
придбати права вимоги за кредитами та
прийняти їх і сплатити ціну купівлі
(а.с. 64-82, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ
"УкрСиббанк", з поміж іншого, також
відступив права вимоги за кредитним
договором № 0 від 27.11.2006 р.

На виконання вказаного договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами, сторонами 19.12.2011
р. було підписано акт приймання -
передачі (а.с. 83, т.1).

Після укладення договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами та підписання
акту приймання-передачі Новим
кредитором - ПАТ "Дельтабанк" було
надіслано відповідачу повідомлення
про зміну кредитора за зобов'язанням по
кредитному договору № 0 від 27.11.2006
р.

В якості підстави заявленого позову
позивач посилається на наявність
вказаних вище договорів (кредитного
договору та договору купівлі-продажу
прав вимоги) та непроведення
відповідачем розрахунків за ними, що
стало підставою для звернення позивача
по справі (новий кредитор) з даним
позовом до суду.

Однак на думку суду заявлений позов із
викладених у ньому підстав не підлягає
задоволенню виходячи з наступних
міркувань.

Судом після огляду матеріалів
цивільної справи № 2-ц-216/10р порушеної
Барським районним судом Вінницької
області за позовом АКБ "УкрСиббанк" до
ПП "Інтерпром" та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості встановлено, що 02.11.2009 р.
Акціонерний комерційний банк
"УкрСиббанк" звернувся з позовом до
приватного підприємства "Інтерпром" та
громадянки ОСОБА_2 про стягнення з
останніх солідарно заборгованості за
кредитними договорами, в тому рахунку і
за кредитним договором № 0 від
27.11.2006 р.

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 16.06.2010 р. по
справі № 2-ц-216/2010 позовні вимоги АКБ
"УкрСиббанк" задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ПП "Інтерпром" та
ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість
за кредитними договорами, в тому
рахунку за кредитним договором №0
від 27.11.2006 р. в сумі 1 535 230 грн 80 коп., з
яких 937 998 грн 77 грн. основного боргу, 449
833 грн 81 коп. прострочені проценти за
користування кредитом за період з
30.11.2006 р. по 12.05.2010 р., 8 193 грн 14 коп. -
заборгованість по простроченій
комісії за період з 30.11.2006 р. по 12.05.2010 р.,
139 205 грн 08 коп. пені, з яких 113 615,10 грн
пені за прострочення сплати кредиту за
період з 16.12.2008 р. по 12.05.2010 р., 25 057,79 грн
пені за прострочення сплати відсотків
за кредитом за період з 09.02.2008 р. по
12.05.2010 р., 532,19 грн пені за прострочення
сплати комісії за період з 29.01.2008 р. по
12.05.2010 р. та 5 000 грн 00 коп. неустойки (а.с.
154-176, 192-194, справи № 2-ц-216/2010).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 13.10.2010 р. залишеною без змін
ухвалою Верховного Суду України від
04.02.2011 р. рішення Барського районного
суду Вінницької області від 16.06.2010 р.
залишено без змін (а.с. 231-233, 241, справи №
2-ц-216/2010).

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи № 2-ц-216/2010 на виконання рішення
Барського районного суду від 16.06.2010 р.
позивачу було видано виконавчий лист
для пред'явлення до виконання, що також
не заперечується позивачем по справі
(а.с.243, справи № 2-ц-216/2010).

Як вказувалось судом раніше, позивач з
поміж інших вимог, заявляє до
відповідача вимогу про стягнення 937 988
грн 77 коп. основного боргу за кредитним
договором № 0 від 27.11.2006 р., який, як
свідчать матеріали цивільної справи №
2-ц-216/2010, вже стягнутий за рішенням
Барського районного суду Вінницької
області від 16.06.2010 р. на користь АКБ
"Укрсиббанк", правонаступником якого є
ПАТ "УкрСиббанк", який відступив своє
право вимоги за договором
купівлі-продажу від 08.12.2011 р. позивачу
по справі.

Крім того, на виконання вказаного
рішення суду видано виконавчий лист,
який, як свідчать матеріали справи
неодноразово пред'являвся до виконання
в органи ДВС, що підтверджується
наявним у справі постановами останніх
(а.с.173-177, т.1).

Суд зазначає, що на момент розгляду
даної справи заборгованість
відповідача за кредитним договором №
0 від 27.11.2006 р. в сумі 937 988 грн 77 коп.
залишилась непогашеною.

При цьому після прийняття рішення
Барським районним судом Вінницької
області у справі № 2-ц-216/2010 по погашенню
заборгованості не було вчинено жодного
платежу, що власне не заперечується
сторонами.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлення
позивачем вимоги про стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 937 988
грн 77 коп. за кредитним договором
№ 0 від 27.11.2006 р., стягнення за
яким вже відбулось не узгоджується з
приписами статті 61 Конституції
України, а тому в задоволенні даних
позовних вимог на цій підставі слід
відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 40 529 грн 36 коп. пені,
1 409 953 грн 70 коп. заборгованості по
відсотках, 58 400 грн 05 коп. пені за
несвоєчасне погашення відсотків, 34 636
грн 74 коп. заборгованості по комісії та
1 419 грн 52 коп. пені за несвоєчасну
сплату комісії, то слід зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, позивачем заявлено до стягнення
з відповідача відсотки за користування
кредитом за період з 19.11.2011 р. по 11.04.2014
р., пеню за несвоєчасне повернення
кредиту, відсотків та комісії за період
з 11.10.2013 р. по 11.04.2014 р., а також
заборгованість по комісії за період з
19.11.2011 р. по 11.04.2014 р.

Як встановлено судом і про це
зазначалось раніше, кредитним
договором № 0 від 27.11.2006 р.
сторонами було визначено кінцеву дату
повернення кредиту зі сплатою всіх
відсотків, а саме: 15.11.2008 р.

В подальшому первісний кредитор 02.11.2009
р. звернувся з позовом до Барського
районного суду Вінницької області про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитними
договорами в тому рахунку і за
кредитним договором № 0 від
27.11.2006 р.; рішенням Барського районного
суду Вінницької області від 16.06.2010 р.
(яке згідно ухвали апеляційного суду
Вінницької області набуло законної
сили 13.10.2010 р.) позов задоволено
повністю.

За визначенням статті 256 Цивільного
кодексу України - позовна давність це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені); про
спростування недостовірної
інформації, поміщеної у засобах
масової інформації; про переведення на
співвласника прав та обов'язків
покупця у разі порушення переважного
права купівлі частки у праві спільної
часткової власності; у зв'язку з
недоліками проданого товару; про
розірвання договору дарування; у
зв'язку з перевезенням вантажу, пошти;
про оскарження дій виконавця заповіту.

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом,
не може бути скорочена за домовленістю
сторін. Порядок обчислення позовної
давності не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.262 ЦК України заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Слід зазначити, що ст.ст. 263, 264 ЦК
України передбачено випадки зупинення
перебігу позовної давності та
переривання перебігу позовної
давності.

Зокрема ч.2 ст.264 ЦК України передбачено,
що позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з нормою ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 30.07.2014 р. заявив про застосування
строку позовної давності до вимог
позивача про стягнення заборгованості
та нарахованих штрафних санкцій за
кредитним договором № від 27.11.2006
р., оскільки строк позовної давності по
зазначеному договору закінчився 15.11.2011
р.

В абзаці 7 п.2.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
вказано, що законом не встановлено
вимог щодо форми заяви сторони про
сплив позовної давності. Відтак її може
бути викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

Оскільки клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності
висловлене у відзиві на позовну заяву,
воно приймається судом до розгляду.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на вказані приписи чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про наявність у позивача в даному
випадку порушеного права за позовними
вимогами про стягнення з відповідача 40
529 грн 36 коп. пені, 1 409 953 грн 70 коп.
заборгованості по відсотках, 58 400 грн 05
коп. пені за несвоєчасне погашення
відсотків, 34 636 грн 74 коп.
заборгованості по комісії та 1 419 грн 52
коп. пені за несвоєчасну сплату
комісії, оскільки, як вказувалось вище
борг відповідача за кредитним
договором залишився непогашеним, а
тому нарахування відсотків та штрафних
санкцій за порушення сплати кредиту
відповідає умовам кредитного договору
№ 0 від 27.11.2006 р.

Як вказано в п.4.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
№ 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" у зобов'язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов'язання мало бути
виконане. Якщо договором чи іншим
правочином визначено різні строки
виконання окремих зобов'язань, що з
нього виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

Як вказувалось вище сторонами в
кредитному договорі № 0 від 27.11.2006
р. було визначено кінцеву дату
повернення кредиту зі сплатою всіх
відсотків, а саме: 15.11.2008 р.

Водночас звернення ПАТ "УкрСиббанк" з
позовом до Барського районного суду
Вінницької області про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 27.11.2006 р. свідчить
про переривання строку позовної
давності за вимогами, що випливають із
даного кредитного договору.

Разом з тим із матеріалів справи №
2-ц-216/2010 Барського районного суду
Вінницької області вбачається, що
позовна заява здана для відправки на
відділення поштового зв'язку 13.10.2009 р.,
надійшла до суду 02.11.2009 р., ухвалою від
12.11.2009 р. в її прийнятті було відмовлено,
яка ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 05.02.2010 р. була
скасована, після чого ухвалою від 22.02.2010
р. позовну заяву залишено без руху, а
22.03.2010 р. відкрито провадження у справі.

За таких обставин, при наявності заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності суд дійшов висновку
про сплив строку позовної давності за
вимогами по кредитному договору №
від 27.11.2006 р. 13.10.2012 р. (три роки
після звернення з позовом до Барського
районного суду Вінницької області), а з
позовом до господарського суду
Вінницької області позивач звернувся
лише 23.05.2014 р. (дата вхідного штампу суду
на позовній заяві).

Дійшовши такого висновку щодо початку
перебігу строку позовної давності
судом враховано приписи ч.2 ст.264 ЦК
України та положення п.4.4.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" в якій зазначено,
що за змістом частини другої статті 264
ЦК України переривання перебігу
позовної давності шляхом пред'явлення
позову матиме місце у разі не
будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, статей
54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським
судом у прийнятті позовної заяви
відмовлено (стаття 62 ГПК) або її
повернуто (стаття 63 названого Кодексу),
то перебіг позовної давності не
переривається. Так само не перериває
цього перебігу подання позову з
порушенням правил підвідомчості справ.
З урахуванням положення частини
четвертої статті 51 ГПК днем подання
позову слід вважати дату поштового
штемпеля підприємства зв'язку, через
яке надсилається позовна заява (а в
разі подання її безпосередньо до
господарського суду - дату реєстрації
цієї заяви в канцелярії суду). Якщо
позовну заяву було повернуто, перебіг
позовної давності переривається з того
дня, коли заяву подано до суду з
додержанням установленого порядку. В
разі скасування ухвали господарського
суду про відмову у прийнятті позовної
заяви або про її повернення перебіг
позовної давності переривається з дня
первісного подання цієї заяви до суду.

Як вбачається зі змісту кредитного
договору № від 27.11.2006 р.,
сторонами не було досягнуто згоди щодо
збільшення строку позовної давності
щодо нарахування відсотків та комісії,
а щодо нарахування пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання, то на
підставі ст. 258 ЦК України
застосовується скорочена тривалість
позовної давності в один рік.

Посилання позивача на переривання
строку позовної давності відповідачем,
яке здійснено ним шляхом подачі
листа-звернення до голови ради
директорів АТ "Дельта Банк" 11.11.2013 р.
оцінюється судом критично, позаяк
вказаний лист датований після спливу
позовної давності після його
переривання.

Пунктом 4.4.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
визначено, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу. Визнання боржником свого боргу
після спливу позовної давності не
свідчить про переривання перебігу
такої давності.

Суд зазначає, що на момент прийняття
рішення доказів, які б свідчили про
переривання строку позовної давності
відповідачем, як то часткова сплата
боргу, акти звірок, гарантійні листи
тощо матеріали справи не містять так як
і доказів чи клопотання позивача про
поважність пропущення строку позовної
давності.

З огляду на вказане суд прийшов до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позову щодо стягнення 40 529
грн 36 коп. пені, 1 409 953 грн 70 коп.
заборгованості по відсотках, 58 400 грн 05
коп. пені за несвоєчасне погашення
відсотків, 34 636 грн 74 коп.
заборгованості по комісії та 1 419 грн 52
коп. пені за несвоєчасну сплату комісії
в'язку з пропуском строку позовної
давності.

При цьому суд зауважує, що перехід
права вимоги від одного кредитора до
іншого, в даному випадку від ПАТ
"УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта банк" не
змінює порядку обчислення та перебігу
позовної давності виходячи із приписів
ст.262 ЦК України.

В зв'язку з відмовою в позові судовий
збір покладається на позивача
відповідно до приписів ст.49 ГПК
України.

23.10.2014 р. в судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Керуючись ст.ст.4-3,4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
до Приватного підприємства "Інтерпром"
про стягнення 2 482 938 грн 14 коп.
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 27.11.2006 р., з яких 937 998
грн 77 коп. простроченої заборгованості
за кредитом, 40 529 грн 36 коп. пені,
1 409 953 грн 70 коп. заборгованості по
відсотках, 58 400 грн 05 коп. пені за
несвоєчасне погашення відсотків, 34 636
грн 74 коп. заборгованості по комісії та
1 419 грн 52 коп. пені за
несвоєчасну сплату комісії відмовити
повністю.

Повне рішення складено 28 жовтня 2014 р.

Головуючий суддя
Банасько О.О.

Судді
Маслій І.В.

Мельник П.А.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - третій особі - ПАТ "УкрСиббанк" -
вул.Андріївська, 2/12, м.Київ, 04070.

3 - третій особі - ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, 23000.