ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2014 р.
Справа № 914/2809/14

За позовом:Публічного акціонерного
товариства по матеріально-технічному і
сервісному забезпеченню
«Вінницяоблагротехсервіс», м.
Вінниця;до відповідача:Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кайрос-Сервіс», с. Давидів
Пустомитівського р-ну Львівської
обл.;про:стягнення 104774,93 грн. боргу,
розірвання договору оренди
нежитлового приміщення Суддя - Крупник
Р.В. Секретар - Яслик Н.М.Представники
сторін:від позивача:Дмитрійчук А.А. -
представник (довіреність б/н від
01.07.2014р.);від відповідача:Синявська І.В. -
представник (довіреність б/н від
22.09.2014р.).

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
надходило. За клопотанням представника
відповідача здійснювалася технічна
фіксації судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу -
програмно-апаратного комплексу
«Оберіг».

СУТЬ СПОРУ:

05.08.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Публічного акціонерного
товариства по матеріально-технічному і
сервісному забезпеченню
«Вінницяоблагротехсервіс» (надалі -
Позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кайрос-Сервіс»
(надалі - Відповідач) про стягнення
150719,67 грн. боргу, розірвання договору
оренди нежитлового приміщення.

Ухвалою господарського суду від
06.08.2014р. порушено провадження по справі,
розгляд справи призначено на 18.08.2014р.
Розгляд справи відкладався на 08.09.2014р.
та 29.09.2014р. В судовому засіданні 09.10.2014р.
оголошено перерву до 17.10.2014р. Крім
цього, на підставі клопотання
представника позивача, суд продовжив
строк розгляду справи до 20.10.2014р.

17.10.2014р. на адресу господарського суду
від позивача надійшла заява про
зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з відповідача 102000,00 грн. боргу,
2391,40 грн. пені та 383,53 грн. три відсотки
річних.

Суд, розглянувши заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог та
долучених до неї розрахунків, прийшов
до висновку, що дана заява не
суперечить законодавству, не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів, подана до прийняття
рішення по справі, а відтак суд приймає
таку заяву до розгляду.

Представник позивача в судове
засідання 17.10.2014р. з'явився, позов з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог підтримав,
просив суд стягнути з відповідача 102000,00
грн. боргу, 2391,40 грн. пені, 383,53 грн. три
відсотки річних та розірвати договір
оренди нежитлового приміщення №18/1 від
10.01.2014р.

Позовні вимоги мотивує тим, що 10.01.2014р.
між позивачем та відповідачем укладено
договір оренди нежитлового приміщення
№18/1 від 10.01.2014р., відповідно до якого
орендодавець (позивач) передав, а
орендар (відповідач) прийняв у
тимчасове користування склад площею
2900м2. За умовами договору орендар
зобов'язувався перераховувати орендну
плату наперед, до 5 числа кожного
місяця. Крім цього, в договорі сторони
погодили графік внесення орендної
плати, яким передбачили, що:

- з 10.01.2014р. по 28.02.2014р. орендар займатиме
500 м2 складу, вартість 1 м2 за місяць з ПДВ
склала 18,00 грн.;

- з 01.03.2014р. по 31.05.2014р. 1500 м2, вартість 1 м2
17,00 грн.;

- з 01.06.2014р. - 2900 м2, вартість 1 м2 16,00 грн.

Однак, своїх зобов'язань за договором
відповідач належним чином не виконав,
оплатив орендну плату лише частково, у
розмірі 24387,10 грн. У зв'язку з
простроченням внесення орендної плати,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 2391,40 грн. пені, 383,53 грн. три
відсотки річних та розірвати договір
оренди.

Представник відповідача в судове
засідання 17.10.2014р. з'явився, в
задоволенні позову просив відмовити.
Заперечуючи проти позовних вимог
зазначив, що 27.02.2014р. відповідач
звертався до позивача з листом, яким
просив залишити за орендарем площу
складу в розмірі 500 м2 та відповідно
розмір орендної плати 9 000,00 грн. на
місяць. У зв'язку з цим, відповідач
визнає існування боргу лише в розмірі 18
000,00 грн. за квітень - травень 2014р. Також
додав, що акти надання послуг за
березень 2014р. на суму 9000,00 грн. та
квітень 2014р. на суму 25500,00 грн.
підписувалися не директором
товариства, а працівником складу ТОВ
«Кайрос - Сервіс», який не мав
повноважень на підписання вказаних
актів, більше того, зазначені акти
скріплювалися не круглою печаткою ТОВ
«Кайрос - Сервіс» як попередні, а
печаткою «Для документів», яка
використовувалася на складі. Також
додав, що 30.04.2014р. відповідач листом
повідомив позивача про розірвання
договору оренди з 01.06.2014р., а 30.05.2014р.
орендарем були повернуті ключі від
складу та передано два примірники акту
передачі орендованого майна, однак
такі підписані орендодавцем не були.
Відтак на думку представника, оскільки
договір припинив свою дію 01.06.2014р.
підстав для стягнення орендної плати
за червень, липень 2014р. та розірвання
договору в судовому порядку немає.

Крім цього, 05.09.2014р. відповідачем подано
клопотання про призначення судової
експертизи, яким останній просить суд
призначити почеркознавчу та технічну
експертизи, на вирішення якої
поставити питання, чи виконано підпис
на Актах здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №ОУ-0000073 від 31.03.2014р. та №ОУ-0000117
від 30.04.2014р. від імені директора ТОВ
«Кайрос - Сервіс» Шума І.М., а також чи
нанесені на вказаних актах печатка, яка
належить ТОВ «Кайрос - Сервіс».

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про призначення
експертизи, з'ясувавши думку
представника позивача з приводу такого
клопотання (який заперечив проти його
задоволення), прийшов до висновку, що
клопотання задоволенню не підлягає, з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про судову
експертизу» судова експертиза - це
дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи, що
перебуває у провадженні суду. Водночас
і згідно з частиною першою статті 41 ГПК
експертиза призначається для
з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань. Із сукупності
наведених норм матеріального і
процесуального права вбачається, що
неприпустимо ставити перед судовими
експертами правові питання, вирішення
яких чинним законодавством віднесено
до компетенції суду, зокрема, про
відповідність окремих нормативних
актів вимогам закону, про правову
оцінку дій сторін тощо.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 2
Постанови №4 від 23.03.2012р. «Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи» судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Враховуючи наведені положення
законодавства суд зазначає, що в даній
справі не має дійсної потреби у
спеціальних знаннях експерта, оскільки
як в судових засіданнях, так і в
поясненнях (вх. №42537/14 від 06.10.2014р.)
представник відповідача визнав, що
акти надання послуг за березень,
квітень 2014р. підписувалися працівником
складу ТОВ «Кайрос - Сервіс» - Синчуком
В., крім цього печатка, якою були
скріплені акти належить ТОВ «Кайрос -
Сервіс» та використовується
товариством на орендованому складі для
ведення приймання-передачі товарних
цінностей зі складу, що спростовує
твердження відповідача про те, що
вказані акти підписувалися невідомою
особою та скріплювалися печаткою, яка
ймовірно не належить ТОВ «Кайрос -
Сервіс».

Крім цього, відсутність необхідності у
призначенні почеркознавчої та
технічної експертизи Актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-0000073 від 31.03.2014р. та №ОУ-0000117 від
30.04.2014р. зумовлена тим, що вказані акти в
яких зазначено розмір орендної плати
за місяць, на думку суду, є неналежними
доказами, які підтверджують обставини,
що входять до предмету доказування,
зокрема обставини користування
орендованим майном та розмір
заборгованості відповідача. Так,
умовами укладеного між сторонами
Договору оренди нежитлового
приміщення № 18/1 від 10.01.2014р. підписання
вказаних актів не передбачається.
Згідно п.3.6 Договору передбачається
можливість підписання Актів виконаних
робіт, лише у випадку надання позивачем
додаткових послуг. Водночас, розмір
орендної плати встановлено в пп.3.1.2
Договору і вказані кошти відповідач,
згідно п.3.1 Договору, повинен
сплачувати на умовах попередньої
оплати на місяць наперед до 5 числа
кожного місяця.

А тому суд вважає за недоцільне
призначати експертизу документів, які
є неналежними доказами у справі. При
цьому суд виходить з того, що
задоволення необґрунтованих клопотань
про проведення судової експертизи має
наслідком затягування судового
процесу і призводить до порушення
вимог статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, учасником якої є Україна,
стосовно права кожного на розгляд його
справи упродовж розумного строку.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.2014р. між позивачем та відповідачем
укладено Договір оренди нежитлового
приміщення № 18/1 (надалі - Договір), за
умовами п.п. 1.1.-1.3. якого орендодавець
(позивач) зобов'язується передати, а
орендар (відповідач) зобов'язується
прийняти у тимчасове користування:
склад №5 (літера «Ц» згідно
інвентаризаційної справи), площею 2900 м2;
офісне приміщення площею 19 м2, що
розташоване за адресою: м. Вінниця, вул.
К. Маркса 38. Об'єкт, що надається в
оренду є нежитловим приміщенням та
належить орендодавцю на праві
власності. Мета оренди: для провадження
господарської діяльності орендаря, для
складування товару орендаря.

Цього ж дня між позивачем та
відповідачем укладено Додаткову угоду
№1 до Договору, відповідно до якої
сторони домовилися викласти п. 1.1.
Договору в наступній редакції:
«Орендодавець зобов'язується передати,
а орендар зобов'язується прийняти у
тимчасове користування: склад №5
(літера «Ц» згідно інвентаризаційної
справи), площею 2900 м2, що розташований за
адресою: м. Вінниця, вул. К. Маркса 38».

Відповідно до п. 2.1. Договору орендар
вступає у володіння та користування
об'єктом, що надається в оренду,
одночасно із підписанням сторонами
акта приймання-передавання
орендованих приміщень, який
підписується сторонами протягом 5
календарних днів з моменту підписання
даного Договору.

На виконання умов Договору позивачем
10.01.2014р. було передано, а відповідачем
прийнято склад №5 площею 2900 кв.м. в
нормальному стані, придатному для
подальшого використання, який не
потребує капітального ремонту, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи Актом приймання-передавання
орендованих приміщень від вказаної
дати (а.с.18).

В пункті 3.1. Договору сторони погодили,
що плата за орендовані приміщення
проводиться на умовах попередньої
оплати на місяць наперед до 5 числа
кожного місяця. Крім цього, в п. 3.1.2.
встановлено, що нарахування плати за
оренду складського приміщення
відбувається згідно з графіка, зокрема:

- з 10.01.2014р. по 28.02.2014р. орендар займатиме
500 м2 складу, при цьому вартість 1 м2 за
місяць з ПДВ складатиме 18,00 грн.;

- з 01.03.2014р. по 31.05.2014р. - 1500 м2, вартість 1 м2
17,00 грн.;

- з 01.06.2014р. - 2900 м2, вартість 1 м2 16,00 грн.

Відповідно до п. 11.1 Договору, його
укладено строком на 11 місяців з дня
його підписання сторонами. Договір
вважається продовженим на кожен
наступний термін, якщо за місяць до
закінчення дії Договору жодною зі
сторін не буде заявлено протилежне.

Як вбачається з позовної заяви, предмет
даного позову становлять вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості з орендної плати за
квітень-липень 2014 року по 25 500,00 грн.
щомісяця, а також вимоги про розірвання
укладеного між сторонами Договору.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначає, що листом вих. №3
від 27.02.2014р. (а.с.168) відповідач письмово
звертався до позивача та просив
викласти п. 3.1.2. Договору в новій
редакції, а саме - затвердити новий
графік щодо займаних площ орендованого
складу та вартість 1м2 за місяць, згідно
якого:

- з 10.01.2014р. по 31.05.2014р. площа займаних
приміщень - 500 м2, вартість 1м2 за місяць -
18,00 грн.;

- з 01.06.2014р. площа займаних приміщень - 2900
м2, вартість 1м2 за місяць - 18,00 грн.

Вказаний лист було отримано 27.02.2014р.
Ільїних А.Г., яка працює в позивача на
посаді менеджер з оренди. Після
отримання вказаного листа позивачем
було вчинено дії, які свідчать про
схвалення пропозиції відповідача щодо
внесення змін в договір оренди, а саме
виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000088
від 28.02.2014р. в якому зазначено розмір
орендної плати за березень 2014 року 9
000,00 грн., тобто розмір, який передбачено
в листі відповідача від 27.02.2014р. А тому,
до стягнення з відповідача підлягає
лише заборгованість за квітень та
травень 2014 року у розмірі 9 000,00 грн.
щомісяця, а не 25 500,00 грн. за місяць, як
це зазначено в позовній заяві.

З приводу позовних вимог про стягнення
заборгованості за червень та липень 2014
року, а також про розірвання укладеного
між сторонами Договору, то такі вимоги,
на думку відповідача, задоволенню не
підлягають, оскільки 30.04.2014р.
відповідач листом повідомив позивача
про розірвання договору оренди з
01.06.2014р., а 30.05.2014р. орендарем були
повернуті ключі від складу та передано
два примірники акту передачі
орендованого майна (а.с.169).

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає зменшені позовні вимоги
такими, що підлягають до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що
однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК
України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконану роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання
обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які
кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК
України встановлено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Частиною 1 ст. 286 ГК України передбачено,
що орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.795 передання
наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Як встановлено судом, позивачем 10.01.2014р.
передано, а відповідачем прийнято
склад №5 площею 2900 кв.м. в нормальному
стані, придатному для подальшого
використання, який не потребує
капітального ремонту, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи Актом приймання-передавання
орендованих приміщень від вказаної
дати

Пунктом 5.2. Договору визначено, що
орендар зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі вносити орендодавцеві
орендну плату.

В пункті 3.1.2. Договору його сторони
визначили чіткий графік-порядок
нарахування (коригування) розміру
орендної плати та площі займаного
приміщення, а саме:

- з 10.01.2014р. по 28.02.2014р. орендар займатиме
500 м2 складу, при цьому вартість 1 м2 за
місяць з ПДВ складатиме 18,00 грн. (9 000,00
грн.);

- з 01.03.2014р. по 31.05.2014р. 1500 м2, вартість 1 м2
17,00 грн. (25 500,00 грн.);

- з 01.06.2014р. - 2900 м2, вартість 1 м2 16,00 грн. (46
400,00 грн.)

Судом встановлено, що орендна плата за
Договором за період з січня по березень
2014р. включно, сплачена відповідачем у
повному обсязі в розмірі 24 387,10 грн. За
цей період сторони претензій одна до
одної не мають.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та відповідачем існує спір
щодо розміру орендної плати за
квітень-травень 2014 року, оскільки
позивач зазначає, що за вказаний період
розмір орендної плати становить 25 500,00
грн. на місяць, а відповідач вважає, що
цей розмір становить 9 000,00 грн., так як
виставивши рахунок-фактуру №СФ-0000088
від 28.02.2014р. в якому зазначено розмір
орендної плати за березень 2014 року 9
000,00 грн., позивач прийняв пропозицію
відповідача викладену в листі від
27.02.2014р. про встановлення нового
графіку сплати орендної плати.

З цього приводу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 641 ЦК України пропозицію
укласти договір (оферту) може зробити
кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України
відповідь особи, якій адресована
пропозиція укласти договір, про її
прийняття (акцепт) повинна бути повною
і безумовною. Якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

В даному випадку суд зазначає, що
виставлення рахунку-фактури №СФ-0000088
від 28.02.2014р. (а.с.36) не розцінюється
судом, як повна і безумовна відповідь
позивача про прийняття в повному
обсязі пропозиції відповідача від
27.02.2014р. щодо зменшення розміру
орендної плати за період з січня по
травень 2014 року. Так, оскільки в листі
№3 від 27.02.2014р. (а.с.168) пропозиція
відповідача щодо сплати ним орендних
платежів передбачалася частинами у
вигляді місячних платежів за період з
10.01.2014р. по 31.05.2014р., а також за період з
01.06.2014р. і до закінчення договору, то
виставлення позивачем рахунку, щодо
сплати зменшеного розміру орендної
плати за березень 2014 року, свідчить
лише про прийняття пропозиції
відповідача щодо орендної плати за
вказаний місяць і не може свідчити про
прийняття пропозиції стосовно інших
(невизнаних) місяців. Доказів про
прийняття позивачем пропозиції щодо
орендної плати за наступні місяці
відповідачем не надано.

Також суд звертає увагу на те, що з
виставленого рахунку-фактури №СФ-0000088
від 28.02.2014р. не вбачається, що вказаний
рахунок виставлявся, враховуючи
пропозицію відповідача від 27.02.2014р.
Відтак твердження відповідача про
прийняття пропозиції є такими, що не
грунтуються на матеріалах справи.
Більше того, позивачем долучено до
матеріалів справи лист відповідача б/н
б/д (а.с.227) в якому відповідач просить
позивача змістити графік зайняття
території складу по договору №18 від
10.01.2014р. на 1 місяць. Як зазначив в
судовому засіданні представник
позивача, зменшення позивачем розміру
орендної плати в березні 2014 року
відбувалося на виконання вказаного
листа відповідача, а не листа від
27.02.2014р.

Суд зазначає, що в процесі розгляду
справи відповідачем не було надано
безумовних доказів того, що його
пропозиція від 27.02.2014р. була прийнята
позивачем і сторонами було внесено
зміни в п.3.1.2 Договору. Натомість як
вбачається з матеріалів справи, за
квітень та травень 2014 року позивач
виставляв рахунки-фактури щодо сплати
відповідачем орендної плати в розмірі
обумовленої в пункті 3.1.2. Договору, а
саме 25 500,00 грн., що підтверджується
рахунками №СФ-0000136 від 30.04.2014р. та
№СФ-0000113 від 31.03.2014р. (а.с. 29, 31).

Враховуючи викладене, суд погоджується
з доводами позивача, що за
квітень-травень 2014 року з відповідача
підлягає до стягнення орендна плата у
розмірі 51 000,00 гривень.

З приводу стягнення з відповідача
орендної плати за червень та липень 2014
року, а також його вимоги про
розірвання договору, то суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом №4 від 30.04.2014р. (а.с.169) відповідач
повідомив позивача, що в нього зникає
потреба у складському приміщенні, у
зв'язку з чим він змушений достроково
припинити договір оренди з 01.06.2014р.

Відповідно до п.11.6 Договору дія
договору оренди припиняється
внаслідок закінчення строку, на який
його було укладено; достроково за
згодою сторін або за рішенням суду, а
також на умовах визначених договором.

Орендар має право розірвати договір
оренди, повідомивши орендодавця
письмово за 30 календарних днів (п.11.9
Договору).

Як вбачається зі змісту Договору
момент його припинення та умови
повернення об'єкта оренди сторонами
погоджені не були.

А тому до застосування підлягають
положення ч. 2 ст. 795 ЦК України якими
передбачено, що повернення наймачем
предмета договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Як зазначив Пленум ВГСУ в п. 5.4.
Постанови від 29.05.2013р. №12 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
у розгляді справ зі спорів, що
виникають з договорів оренди будівель
або інших капітальних споруд,
господарські суди мають враховувати
умови договору та спеціальні норми
статті 795 ЦК України, в силу яких
договір найму припиняється з моменту
оформлення відповідних документів
(актів), що підтверджують повернення
наймачем предмета договору найму.

В судовому засіданні представник
відповідача зазначила, що 30.05.2014р.
позивачу було передано ключі від
об'єкту оренди, а також передано
підписаний відповідачем акт
приймання-передачі (повернення)
орендованих приміщень. При цьому, в
процесі розгляду справи жодних
належних доказів на підтвердження
вказаних слів представником
відповідача надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що лише
16.06.2014р. позивачу було направлено
підписаний відповідачем Акт
приймання-передавання орендованих
приміщень від 30.05.2014р. разом із вимогою
про повернення одного примірника акту
(а.с.170-172). Цінний лист в якому містився
вказаний акт було доставлено на
поштове відділення позивача 19.06.2014р. та
вручено 22.07.2014р. його представнику п.
Чекіну І.В. (а.с.229). Як встановлено судом
позивачем акт повернення приміщення
підписано не було.

З огляду на викладене суд зазначає, що
дія Договору оренди нежитлового
приміщення №18/1 від 10.01.2014р., а відтак і
нарахування орендної плати
припинилися з 16.06.2014р., тобто з дня
направлення підписаного відповідачем
акту приймання-передачі (повернення)
орендованого приміщення.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить стягнути з відповідача орендну
плату за червень та липень 2014 року по 25
500,00 грн. за місяць. Здійснивши
перерахунок орендної плати за червень
2014р., суд зазначає, що така підлягає
частковому стягненню з відповідача в
розмірі 12750,00 грн. за період з 01.06.2014р. по
15.06.2014р. В стягненні решти орендної
плати суд відмовляє.

Таким чином, судом встановлено, що
внаслідок неналежного виконання умов
Договору в частині сплати орендної
плати, відповідач за період з квітня по
червень 2014 року заборгував позивачу
63750,00 грн. Докази погашення цієї
заборгованості в матеріалах справи
відсутні. Відтак, вказана сума підлягає
стягненню з відповідача.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно положень п. 9.3. Договору за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань по Договору, а саме п. 3.1.,
винна сторона сплачує пеню у розмірі 1%
від суми заборгованості за кожний день
прострочення виконання зобов'язання.

Як вбачається з заяви про зменшення
розміру позовних вимог, позивач
просить стягнути з відповідача 2391,40
грн. пені

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, суд прийшов до
висновку, що пеня підлягає частковому
стягненню з відповідача, в розмірі 984,36
грн.

Нормами статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Крім основної суми боргу та пені,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 383,53 грн. три відсотки
річних. Здійснивши перерахунок 3%
річних, суд зазначає, що такі
підлягають частковому стягненню з
відповідача, в розмірі 158,39 грн.

З приводу позовної вимоги про
розірвання Договору, то така вимога не
підлягає до задоволення, оскільки за
змістом ст. 651 ЦК України суд може
розірвати лише договір, який діє.
Водночас, як вже зазначалося, дія
Договору оренди нежитлового
приміщення №18/1 від 10.01.2014р. припинилася
16.06.2014р., тобто до моменту подання цієї
позовної заяви.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34
ГПК України судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування

З огляду на викладене, позовні вимоги
підтверджені належними доказами,
відповідачем не спростовані, а тому
підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до положень ст.
49 ГПК України покладається на
відповідача, пропорційно задоволеним
вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги
задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кайрос-Сервіс» (81151,
Львівська обл., Пустомитівський р-н, с.
Давидів, вул. Львівська, 2А; ) на користь Публічного
акціонерного товариства по
матеріально-технічному і сервісному
забезпеченню
«Вінницяоблагротехсервіс» (21034, м.
Вінниця, вул. К. Маркса, 38; ) 63750,00 грн. боргу, 984,36 грн. пені, 158,39
грн. три відсотки річних.

3. В решті позовних вимог
відмовити.

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кайрос-Сервіс» (81151, Львівська обл.,
Пустомитівський р-н, с. Давидів, вул.
Львівська, 2А; ) на
користь Публічного акціонерного
товариства по матеріально-технічному і
сервісному забезпеченню
«Вінницяоблагротехсервіс» (21034, м.
Вінниця, вул. К. Маркса, 38; ) 1867,11 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
22.10.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.