м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Полімер трейдінг»
доПублічного акціонерного товариства
«Південкомбанк»прозобов'язання
перерахувати грошові кошти
СуддяСташків Р.Б.
Представники: від позивача -Левенчук
О.Б. (представник за довіреністю);від
відповідача -Атаманчук Н.С.
(представник за довіреністю).
У серпні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Полімер трейдінг»
(далі - позивач або ТОВ «Полімер
трейдінг») звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Південкомбанк»
(далі - відповідач або Банк) про
зобов'язання Банку перерахувати
банківського рахунку ТОВ «Полімер
Київській філії Банку, на рахунок №
260033103 у ПАТ «ПУМБ» у м. Донецьк (МФО 334851).
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем усупереч умовам Договору
банківського рахунку № 2794Р-21Ю від
02.02.2011 (далі - Договір банківського
рахунку) та вимогам чинного
законодавства не було виконано
платіжне доручення позивача №4047 від
23.04.2014, а згодом відповідач зовсім
перестав реєструвати платіжні
доручення позивача. У зв'язку із цим
позивач був змушений відкрити
банківський рахунок в іншому банку та
12.06.2014 звернутися до відповідача із
та перерахування залишку грошових
рахунок іншого банку. Однак вказана
вимога відповідачем виконана не була, а
тому позивач просить суд зобов'язати
відповідача здійснити вищевказаний
переказ у примусовому порядку.
Відповідач позов не визнав, свої
заперечення мотивував тим, що у Банку з
26.05.2014 до 25.09.2014 було запроваджено
тимчасову адміністрацію, а з 26.09.2014
розпочато процедуру ліквідації Банку.
З урахуванням положень статті 1074
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), статей 1, 36, 37 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», перерахування коштів з
рахунків, відкритих у Банку, під час
тимчасової адміністрації,
відповідачем не здійснювалось на
законних підставах. Крім того,
відповідно до положень статей 46, 49, 52
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
зв'язку із прийняттям Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб (далі - Фонд) рішення про
ліквідацію Банку, задоволення вимог
кредиторів здійснюється виключно в
межах процедури ліквідації банку та в
порядку встановленому Законом України
«Про систему гарантування вкладів
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд
02.02.2011 між ТОВ «Полімер трейдінг»
(Клієнт) та Банком було укладено
Договір банківського рахунку,
відповідно до якого Банк відкрив
гривнях для здійснення
розрахунково-касових операцій та
зберігання коштів на ньому.
Як убачається з матеріалів справи та
пояснень представників сторін, позивач
звернувся до відповідача з платіжним
дорученням №4047 від 23.04.2014 на
перерахування грошових коштів у сумі
рахунок отримувача - Східної митниці
Однак дане платіжне доручення Банком
Вказане невиконання відповідач
пояснював «вкрай напруженим
становищем у банківському секторі
України та дефіцитом коштів на
банківському ринку» (копії листів №01/457
від 28.02.2014, № 01/1142 від 15.04.2014 містяться у
матеріалах справи).
З пояснень позивача вбачається, що у
зв'язку з невиконанням відповідачем
платіжних доручень позивача, останній
був змушений відкрити банківський
рахунок в іншому банку та 12.06.2014
звернутися до відповідача із заявою
та перерахування залишку коштів у сумі
позивача №260033103 у ПАТ «ПУМБ» у м.
Донецьк (код МФО 334851).
Факт наявності на банківському рахунку
позивача грошових коштів у зазначеній
вище сумі підтверджується долученою до
матеріалів справи банківською
випискою по особовому рахунку позивача
за період з 01.07.2014 по 07.07.2014.
Проте, відповідачем вказана вимога не
на банківський рахунок позивача №260033103
у ПАТ «ПУМБ» у м. Донецьк не були
перераховані, що і змусило позивача
звернутися з даним позовом до суду.
Як свідчать матеріали справи, на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 23.05.2014
№305 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Південкомбанк» до категорії
неплатоспроможних» виконавчою
дирекцією Фонду 26.05.2014 прийнято рішення
№ 37 «Про виведення з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації»
щодо запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду на
тимчасову адміністрацію в Банку.
Тимчасову адміністрацію в Банку
запроваджено строком на три місяця з
26.05.2014 по 25.08.2014 включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від
15.08.2014 № 71 продовжено строк тимчасової
адміністрації Банку на один місяць до
25.09.2014.

За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (стаття 321 ЦК України).

За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із законами України
від 18.05.2010 № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI)
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» метою цього Закону є захист прав
і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
цьому Законі термін «вкладник»
вживається у значені «фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
«вкладник» у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Даний Закон не дає визначення поняття
«кредитор банку». Визначення терміну
«кредитор банку» міститься у статті 2
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», та під яким розуміється -
юридична або фізична особа, яка має
документально підтверджені вимоги до
боржника щодо його майнових
зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066
ЦК України, за договором банківського
рахунка банк, зокрема, зобов'язується
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені
положення, та, зокрема, положення
статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання
щодо переказу коштів з рахунку
позивача, відкритому у відповідача, на
його рахунок в іншому банку є майновим
зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, позивач є
кредитором банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», і тому не можуть бути задоволені
його вимоги (у т.ч. спірні) до
відповідача під час запровадження у
останньому тимчасової адміністрації.

З матеріалів справи також убачається,
що відповідно до постанови Правління
Національного банку України від 24.09.2014
№598 «Про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Південкомбанк» виконавчою
дирекцією Фонду прийнято рішення від
26.09.2014 №101 про початок здійснення
процедури ліквідації Банку та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію Банку. Згідно з вказаним
рішенням Фонду розпочато ліквідацію
Банку відповідно до плану врегулювання
з 26.09.2014.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» передбачено, що
з дня призначення уповноваженої особи
Фонду банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього
Закону у судовому порядку підлягають
вирішенню будь-які спори щодо
акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури
ліквідації Банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом, порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону.

Виходячи з вищевикладеного суд не
знаходить підстав для задоволення
даного позову.

При цьому, позивач може захистити свої
майнові права за Договором
банківського вкладу в порядку
передбаченому Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК
України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13 .10.2014

СуддяСташків Р.Б.