ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2014
Справа № 917/336/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Полтавагаз", вул. Козака,
2-а, м. Полтава, 36020

до Комунального підприємства
"Декоративні культури" Полтавської
міської ради, вул. 9 Січня, 2, м. Полтава,
36009

Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:

1. Полтавська міська рада, вул. Жовтнева,
36, м. Полтава, 36000

2. Управління Державної казначейської
служби України у м. Полтава, вул. Леніна,
1/23, м. Полтава,36000

про стягнення 77 841,07 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники:

від позивача: Гречко С.І., довіреність №
247 від 23.12.2013 р., паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Київським РВ УМВС України в
Полтавській області 30.01.2007 р.;

від відповідача: Білецька Л.О.,
довіреність № 87 від 03.03.2014 р., паспорт
серії НОМЕР_1, виданий Ленінським РВ
УМВС України в Полтавській області
19.12.2001 р.; Харченко О.І. (керівник),
паспорт серії НОМЕР_3, виданий
Ленінським РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області 12.01.1999 р.,
розпорядження міського голови від
08.01.2014 р.;

від третьої особи 1: не з'явилися;

від третьої особи 2: Панченко М.В.,
довіреність № 02-72/13 від 03.01.2014 р.,
посвідчення №1 від 03.10.2013 р..

У судовому засіданні 24.04.2014 р. з огляду
на встановлену судом необхідність
витребування від сторін додаткових
доказів в порядку ст. 77 ГПК України було
оголошено перерву до 08.05.2014 р. до 09 год. 00
хв..

08.05.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору : розглядається позов
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Полтавагаз" про стягнення з
Комунального підприємства
"Декоративні культури" Полтавської
міської ради 77 841,07 грн. заборгованості,
що виникла внаслідок неналежного
виконання останнім умов укладеного між
сторонами 08.02.2013 р. договору на
постачання природного газу за
регульованими тарифами № 139/1, з яких : 73
793,89 грн. основний борг за період з
лютого 2013 року по січень 2014 року
включно, 764,91 грн. 3% річних за період з
05.03.2013 р. по 18.02.2014 р., 3 282,217 грн.
пеня за період з 05.03.2013 р. по 18.02.2014 р..

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Полтавська міська рада -
представництво у судове засідання не
забезпечила, відповідно до пп. 2.6.15
Інструкції з діловодства в
господарських судах України та пп. 3.9.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" була належним чином
та завчасно повідомлена про дату, час і
місце проведення судового засідання.
Остання надала письмові пояснення по
суті спору № 04-2-17/1/3028 від 23.04.2014 р. (вх. №
5343 від 23.04.2014 р.), в яких зазначає, що
Полтавська міська рада є засновником
відповідача, проте останній є окремою
юридичною особою яка самостійно
відповідає за її зобов'язаннями.

Позивач надав суду заяву № 14/1496 від
01.04.2013 р. (вх. № 4232 від 01.04.2013 р.),
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача 76 112,27 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного між сторонами 08.02.2013 р.
договору на постачання природного газу
за регульованими тарифами № 139/1, з яких
: 72 075,09 грн. основний борг за період з
лютого 2013 року по лютий 2014 року включно,
764,91 грн. 3% річних за період з 05.03.2013 р. по
18.02.2014 р., 3 282,217 грн. пеня за період з
05.03.2013 р. по 18.02.2014 р..

Суд розцінює дану заяву як заяву про
зменшення позовних вимог та приймає її
до розгляду в даному провадженні як
таку, що не суперечить чинному
процесуальному законодавству України.
Спір розглядається в межах предмету
позову в редакції прийнятої судом
вищевказаної заяви про зменшення
позовних вимог № 14/1496 від 01.04.2013 р. (вх. №
4232 від 01.04.2013 р.).

Відповідач проти позову заперечує з
мотивів, викладених у відзиві на
позовну заяву № 102 від 20.03.2014 р. (вх. № 3727
від 24.03.2014 р.), посилаючись на те, що
порушення ним зобов'язань за Договором
щодо оплати отриманого ним від
позивача природного газу спричинене
тим, що зареєстровані ним бюджетні
фінансові зобов'язання в органах
Державного казначейства під фактичне
надходження коштів з місцевого бюджету
не були проплачені Казначейством..

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Управління Державної казначейської
служби України у м. Полтаві - на
виконання вимог суду надала письмові
пояснення по суті спору № 02-66/1190 від
23.04.2014 р. (вх. № 5393 від 24.04.2014 р.), згідно
яких зазначає, що Казначейська служба
діє відповідно до чинного
законодавства України та до умов
укладеного між нею та відповідачем
договору про здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 57МБ від 04.01.2012 р. і вживає всі можливі
заходи щодо проведення в повному
обсязі розрахунків згідно наданих
платіжних доручень розпорядників
коштів державного та місцевих
бюджетів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третіх осіб (представника
Полтавської міської ради - у минулому
судовому засіданні), оцінивши надані
докази, суд,

встановив :

08.02.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Полтавагаз",
(постачальник) та Комунальним
підприємством "Декоративні культури"
Полтавської міської (споживач) було
укладено Договір №139/1 на постачання
природного газу за регульованим
тарифом (далі-Договір), відповідно до
якого постачальник зобов'язувалося
постачає природний газ споживачу в
обсягах і порядку, передбачених
договором для забезпечення потреб
споживача, а останній зобов'язувався
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору (п. 1.1 Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- послуги з постачання газу
підтверджуються підписаними сторонами
актом приймання-передачі газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку №1 до Договору.
Акти приймання передачі є підставою
для остаточного розрахунку споживача з
постачальником (п. 2.6 та п. 2.9
Договору);

- розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюються за
цінами, що встановлюються національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (п. 4.1
Договору);

- оплата вартості послуг з постачання
газу здійснюється споживачем
авансовими та/або плановими платежами
із розрахунку договірного обсягу
постачання газу протягом періоду
оплати. Споживач самостійно розраховує
суму платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
природного газу за розрахунковий
період Споживач проводить остаточний
розрахунок на пізніше 5 (п'ятого) числа
місяця, наступного за розрахунковий (п.
4.6 Договору);

- у разі порушення споживачем вимог
порядку проведення розрахунків,
передбаченого розділом 4 Договору, із
Споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу (п. 6.2.2
Договору);

- цей договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
печатками сторін і діє по 31.12.2013 р..
Договір вважається продовженим на
аналогічний період, якщо за місяць до
закінчення його строку однією із
сторін не буде письмово заявлено про
розірвання або необхідність перегляду
його умов (п. 10.1 Договору).

27.12.2013 р. між сторонами було укладено
додаткову угоду № 1 до вказаного
Договору, згідно якої, внесено зміни до
Додатку № 2 до Договору та викладено
його в наступній редакції :
"постачальник здійснює протягом 2013 р.
та січня-лютого 2014 р. постачання
природного газу споживачу для власного
споживання в обсязі до 75,961 тис.куб.м.".

За даними позивача відповідно до п. 10.1
Договору, останній не розривався і на
даний час є діючим.

Факт виконання позивачем договірних
зобов'язань з постачання газу
споживачу та факт отримання останнім
газу за період з лютого 2013 р. по лютий 2014
р. на суму 154 333,38 грн. підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
актів приймання - передачі природного
газу, а саме : акт № 139/1 від 01.03.2013 р. про
передачу постачальником та прийняття
останнім газу у лютому 2013 р. в об'ємі 3,631
тис.куб.м. на суму 9 751,40 грн., акт № 139/1/2
від 01.04.2013 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у березні 2013 р. в об'ємі 4,054
тис.куб.м. на суму 10 887,42 грн., акт № 139/1/4
від 03.05.2013 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у квітні 2013 р. в об'ємі 4,052 тис.куб.м.
на суму 10 882,06 грн., акт № 139/1/5 від 03.06.2013
р. про передачу постачальником та
прийняття останнім газу у в травні 2013 р.
в об'ємі 5,326 тис.куб.м. на суму 14 303,51 грн.,
акт № 139/1/6 від 01.07.2013 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у червні 2013 р. в об'ємі 4,121 тис.куб.м.
на суму 11 067,34 грн., акт № 139/1/7 від 01.08.2013
р. про передачу постачальником та
прийняття останнім газу у липні 2013 р. в
об'ємі 4,559 тис.куб.м. на суму 12 243,66 грн.,
акт № 139/1/8 від 02.09.2013 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у серпні 2013 р. в об'ємі 4,653 тис.куб.м.
на суму 12496,10 грн., акт № 139/1/9 від 01.10.2013 р.
про передачу постачальником та
прийняття останнім газу у вересні 2013
року в об'ємі 4,333 тис. куб. м. на суму 11636,70
грн., акт № 139/1/10 від 01.11.2013 р. про
передачу постачальником та прийняття
останнім газу у жовтні 2013 року в об'ємі
4,763 тис.куб.м. на суму 12 791,52 грн., акт №
139/1/11 від 01.12.2013 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у листопаді 2013 р. в об'ємі 4,614
тис.куб.м. на суму 12 391,37 грн., акт № 139/1/12
від 31.12.2013 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у грудні 2013 р. в об'ємі 4,527 тис.куб.м.
на суму 12 157,70 грн., акт № 139/1/1 від 03.02.2014
р. про передачу постачальником та
прийняття останнім газу у січні 2014 р. в
об'ємі 4,915 тис.куб.м. на суму 13 199,74 грн.,
акт № 139/1/2 від 01.03.2014 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у лютому 2014 р. в об'ємі 3,919 тис.куб.м.
на суму 10 524,86 грн. Зазначені акти
підписані сторонами та скріплені їх
печатками (копії наявні у матеріалах
справи, а.с. 24-35, та а.с. 78).

В порушення умов Договору відповідач
здійснив часткову оплату за отриманий
ним товар в розмірі 82 258,29 грн.,
заборгованість відповідача на момент
винесення даного рішення складає
72 075,09 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами проводилась звірка
взаєморозрахунків та було складено
належним чином оформлений акт № 299,
згідно якого станом на 30.01.2014 р. за
відповідачем рахується заборгованість
у розмірі 74 236,50 грн. (а.с. 53-54).

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду з позовом (з
урахуванням прийнятої судом до
розгляду в даному провадженні заяви
про зменшення розміру позовних вимог)
про стягнення з відповідача 76 112,27 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного між сторонами 08.02.2013 р.
договору на постачання природного газу
за регульованими тарифами № 139/1, з яких
: 72 075,09 грн. основний борг за період з
лютого 2013 року по лютий 2014 року включно,
764,91 грн. 3% річних за період з 05.03.2013 р. по
18.02.2014 р., 3 282,217 грн. пеня за
період з 05.03.2013 р. по 18.02.2014 р..

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Правочин за приписами ст. 204
Цивільного кодексу України є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. За приписами ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна
сторона-постачальник, зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій сторони - покупцеві
товар, а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар і сплатити за
нього певну грошову суму. Покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. (п. 1 ст. 692
Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за вищезазначеним
Договором щодо здійснення ним поставки
природного газу.

Відповідач в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним Договором
та приписів ст. 692 Цивільного
кодексу України не оплатив отриманий
товар у встановлені у Договорі строки.
Останній виставив до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Полтава платіжні документи
для оплати бюджетного фінансового
зобов'язання перед ПАТ "Полтавагаз" за
Договором № 139/1 від 08.02.2012 р., а саме :
платіжне доручення від 31.08.2013 р. № 8832 на
суму 12 496,10 грн.;
платіжне доручення від 30.09.2013 р. № 9635 на
суму 11 636,70 грн.; платіжне доручення від
31.10.2013 р. № 10956 на суму 12 791,52 грн.;
платіжне доручення від 30.11.2013 р.
№ 12487 на суму 11 426,17 грн.; платіжне
доручення від 31.01.2014 р. № 917 на суму 13 199,74
грн., але Управлінням Державної
казначейської служби України у м.
Полтава зазначені платежі не
проведені.

Причини неперерахування коштів
представник третьої особи в судовому
засіданні пояснив відсутністю
фінансового ресурсу на єдиному
казначейському рахунку.

Судом встановлено, що на час розгляду
справи заборгованість не сплачено і
вона зареєстрована як борг, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями реєстрів бюджетних
фінансових зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів. Таким
чином, борг відповідача перед
позивачем складає 72 075,09 грн.. Дана
обставина відповідачем не спростована.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 72 075,09 грн. позовні вимоги
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому в цій частині
підлягають задоволенню.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 764,91
грн. 3% річних за період з 05.03.2013 р. по
18.02.2014 р. суд визнає їх правомірними та
такими, що підлягають задоволенню
(розрахунок здійснено за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5" та залучено до
матеріалів справи).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.
548 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549
Цивільного кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Положеннями ст.
216 Господарського кодексу України, ч. 1
ст. 218 Господарського кодексу України
також визначено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Пунктом 6.2.2 Договору визначено, що у
разі порушення споживачем строків
оплати, зі споживача стягується пеня у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996
р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (із змінами) розмір пені за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 3 282,27 грн. пені за період з
05.03.2013 р. по 18.02.2014 р. суд прийшов до
висновку, що розмір вимог позивача в
цій частині є вірним.

Розглянувши заявлене відповідачем
клопотання про відмову у стягненні з
нього штрафних санкцій, суд дійшов
висновку, що останнє підлягає
частковому задоволенню за наступного
мотивування.

Як вже зазначено вище, суд визнав
нарахування позивачем відповідачу 3
282,217 грн. пені за період з 05.03.2013 р. по
18.02.2014 р. правомірними, проте,
відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки (до якої
віднесено штраф і пеню) встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства і може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Стаття 233
Господарського кодексу України також
встановлює, що у разі, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК
України надає суду право у виняткових
випадках зменшувати розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи часткове виконання
відповідачем умов Договору, його
статус, скрутне фінансове становище,
намагання вчинення дій для проведення
належного виконання зобов'язань по
оплаті отриманого газу, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями реєстрів бюджетних
зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів від
03.09.2013 року № 37, від 03.10.2013 року № 41,
07.11.2013 р. № 46, від 04.12.2013 р. № 50, від 06.02.2014
р. № 5, від 12.02.2014 р. № 6, а також той факт,
що дії відповідача щодо несвоєчасного
виконання прийнятих на себе
зобов'язань за договором не мали
негативних наслідків у вигляді
збитків, та, виходячи із загальних
засад, встановлених у ст. 3 Цивільного
кодексу України, а саме -
справедливості, добросовісності та
розумності - суд зменшує розмір
неустойки на 70%, а тому позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені
підлягають задоволенню частково в
розмірі 984,66 грн..

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення відповідача проти позову
судом до уваги не беруться, оскільки
згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.
Оскільки грошові кошти з рахунку
відповідача на рахунок позивача не
перераховані, то зобов'язання щодо
оплати грошових коштів за послуги не
припинене.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 72 075,09 грн.
основного боргу за період з лютого 2013
року по лютий 2014 року включно, 764,91 грн. 3%
річних, 984,66 грн. пені підтверджені
документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому в цій частині
підлягають задоволенню. В частині
стягнення з відповідача 2 297,61 грн. слід
відмовити.

Понесені позивачем при зверненні з
даним позовом судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,50 грн.
покладаються на відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Декоративні культури" Полтавської
міської ради (вул. 9 Січня, 2, м. Полтава,
36009) ідентифікаційний код юридичної
особи 03351970, р/р 1 в ПАТ "Укогазбанк",
МФО 320478 на користь на користь
Публічного акціонерного товариства
"Полтавагаз" (36020, м. Полтава, вул. Козака,
2-а), ідентифікаційний код юридичної
особи 03351912, п/р 545 в філії -
Полтавське управління ПАТ "Державний
ощадний банк України", МФО 331467 - 72 075,09
грн. основного боргу, 984,66 грн. пені, 764,91
грн. трьох процентів річних та
1 827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Видати наказ з набранням чинності цим
рішенням.

3. В частині позовних вимог щодо
стягнення 2 297,61 грн. пені відмовити.

Повне рішення складене 13.05.2014 р..

Суддя

О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.