КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Справа№ 910/4/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Залерцов М.О.,

від відповідача -Євдоченко Н.Д., Кравець
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
№167 від 18.04.2014

на рішення господарського суду міста
Києва від 09.04.2014

у справі № 910/4/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал", м. Київ

до житлово-будівельного кооперативу
"Молодіжний - 2", м. Київ

про стягнення 279197грн.75коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 (суддя Паламар П.І.)
відмовлено в задоволенні позову ПАТ АК
"Київводоканал" про стягнення з ЖБК
"Молодіжний - 2" 279197грн. заборгованості
за послуги водопостачання та
водовідведення згідно укладеного
сторонами договору №5484/4-10 від 19.06.1998.

Так, судом відмовлено в стягненні з
відповідача спожитої питної води, яка
іде на підігрів, в зв'язку з відсутністю
у нього обов'язку по оплаті обсягів
питної води, використаної для потреб
гарячого водопостачання через
тепловий пункт, який йому не належить.
При цьому суд послався на положення п.
3.13 Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України. Також, судом
відмовлено в стягненні з відповідача
суми нарахованої позивачем з оплати
стоків гарячої води, в зв'язку з
неподанням позивачем належних доказів
щодо надання таких послуг. Що
стосується вимог про стягнення з
відповідача заборгованості за надані
послуги з холодного водопостачання, то
суд дійшов висновку про проведення
відповідачем повного розрахунку за
такі послуги.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою в якій просив його скасувати,
позовні вимоги задовольнити. Позивач
не погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що відповідач
не повинен сплачувати кошти за питну
воду, яка йде на підігрів та її стоки.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просив залишити
оскаржуване рішення суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. Зокрема заперечив
проти доводів апеляційної скарги та
зазначив, що укладеним сторонами
договором не передбачено постачання
холодної води, яка йде на підігрів і
відповідач не повинен її оплачувати.
Стверджує відповідач і про відсутність
у нього на балансі теплових пунктів та
підстав для сплати стоків води, яка
йшла на підігрів.

Перевіривши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, колегія суддів
апеляційного господарського суду
враховує наступне.

Судом встановлено, що 19 червня 1998 р. між
позивачем, як правонаступником ДКО
"Київводоканал", та відповідачем, як
правонаступником ЖЕК "Молодіжний-2",
укладено договір № 5484/4-10 на послуги
водопостачання та водовідведення,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався постачати відповідачу
питну воду, приймати каналізаційні
стоки, а останній - оплачувати надані
послуги на умовах, які визначені цим
договором та Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах і селищах
України.

За умовами договору позивач
зобов'язався постачати відповідачу
питну воду, приймати каналізаційні
стоки, які не перевищують
граничнодопустимі концентрації
шкідливих речовин, а останній -
оплачувати надані послуги на умовах,
які визначені цим договором та
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України.

Кількість поданої води згідно п.п. 3.1, 3.2
договору передбачено визначати за
показниками водолічильників,
зареєстрованих постачальником. Зняття
показників водолічильників
здійснюється, як правило, щомісячно
представником постачальника спільно з
представником абонента.

Кількість стічних вод згідно п. 3.4
договору, які надходять у каналізацію,
визначається за кількістю води, що
надходить із комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання, згідно
із показниками водолічильника.

Строк оплати за договором відповідно
до умов п. 3.6 встановлений 3 дні з дня
представлення позивачем платіжних
документів.

Строк дії договору відповідно до умов
розділу 5 договору встановлений з 19
червня 1998 р. до 19 червня 1999 р. та
вважається переукладеним на новий
строк, якщо за місяць до його
припинення жодна із сторін не заявить
про закінчення строку його дії. Доказів
припинення договору в установленому
порядку суду не надано.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 222020грн.78коп.
заборгованості з водопостачання та
водовідведення за період з серпня 2010 по
листопад 2013, 1169грн.87коп. інфляційних
втрат, 9929грн.19 грн. - 3 % річних,
1673грн.75коп. пені та 44404грн.16 коп. штрафу.

В зазначену суму заборгованості
позивачем включена, також,
заборгованість за воду, яка іде на
підігрів та її стоки.

Так, відповідно до частини 1 статті 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона - виконавець, зобов'язується за
завданням другої сторони - замовника,
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює
обов'язок замовника оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, встановлених у договорі, якщо
останнім передбачено надання такої
послуги за плату.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 19 вказаного закону
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору, зокрема з підприємствами,
установами, організаціями, що
безпосередньо користуються
централізованим питним
водопостачанням.

Як вбачається з вищевикладеного спір
між сторонами існує щодо оплати води,
яка іде на підігрів та її стоків.

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27 червня
2008р., договірні відносини щодо
користування системами
централізованого комунального
водопостачання здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України "Про питну воду і питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги". Істотні
умови договору між виробником та
споживачем послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення
визначаються відповідно до Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги". Суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Отже, вартість спожитої води, що іде на
підігрів має оплачувати
балансоутримувач теплових пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту
Правил № 190, визначено, що розрахунок за
спожиту гарячу воду повинен
проводитися з балансоутримувачем
бойлеру.

Згідно пояснень відповідача, наявного
у матеріалах справи листа Публічного
ПАТ "Київенерго" № 93/12/1684 від 28 березня
2014 р. тепловий пункт по вул. А.Малишка,
19-А у м. Києві, з якого здійснюється
постачання гарячої води до належного
відповідачу будинку по О.Бойченка, 8 у м.
Києві, перебуває у володінні та
користуванні ПАТ "Київенерго".

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову в задоволенні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача вартості холодної води,
яка була поставлена позивачем на
теплові пункти для підігріву, оскільки
умови договору укладеного між
сторонами передбачають постачання
позивачем відповідачу питної води, і не
містять зобов'язань відповідача
оплачувати вартість води, яка буде
постачатись йому з теплових пунктів,
які не знаходяться на його обліку, у
вигляді гарячої води, а матеріали
справи не містять належних доказів
наявності на балансі відповідача
теплових пунктів або котелень, з яких
здійснюється постачання гарячої води.

Погоджується суд апеляційної
інстанції і з висновками місцевого
господарського суду про не доведення
позивачем факту надання послуг
водовідведення гарячої води за період
серпня 2010-листопада 2013 років.

Так, згідно вимог п. 3.9 Правил рахунки за
воду і за скидання стічних вод до
мережі водовідведення виписуються
виробником споживачам. Якщо
субспоживач має особові рахунки, то він
розраховується за питну воду та
скидання стічних вод з виробником.
Розподіл суми рахунку між
субспоживачами, на яких не відкрито
окремих особових рахунків,
здійснюється споживачами самостійно. У
випадках, коли засоби обліку на вводах
субспоживачів відсутні, розрахунки за
воду проводяться за нормами
водоспоживання, при цьому обсяг
стічних вод, які належать до сплати,
дорівнює обсягу водоспоживання.

Отже, такий спосіб розрахунку можливий
лише у випадках, коли субспоживач має
особові рахунки. Доказів, що
відповідачу як субспоживачу послуг
водопостачання питної води для потреб
гарячого водопостачання належить
(присвоєний в порядку п. 3.9 Правил)
особовий рахунок, суду не надано.

Що стосується оплати обсягів питної
води для потреб холодного
водопостачання, то судом встановлено,
що протягом вересня 2012-листопада 2013
років позивачем надані послуги з
постачання питної води для потреб
холодного водопостачання та
відведення її стоків вартістю
124926грн.30коп. При цьому оплата за
одержані протягом вересня 2012-листопада
2013 років на підставі спірного договору
послуги у спірний період проведена
відповідачем у розмірі 132752грн.78коп.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги. Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на фактичних обставинах та
матеріалах справи, прийняте відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 у справі №910/4/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"-
без задоволення.

2. Справу № 910/4/14 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко