м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3048/14 16.10.14
За позовом Приватної агрофірми
до Приватного акціонерного товариства
"Будівельна компанія "Комфортбуд"
про визнання договору оренди недійсним
Суддя Котков
Представники сторін: не з'явились.
26 лютого 2014 року до канцелярії
Господарського суду міста Києва від
Приватної агрофірми "Дністер" (позивач)
на розгляд суду надійшла позовна заява
б/н від 20.02.2014 року до Приватного
акціонерного товариства "Будівельна
компанія "Комфортбуд" (відповідач) в
якій викладені позовні вимоги, щоб в
судовому порядку визнати недійсним
договір № 0109 від 01.09.2011р., що укладений
між Приватним акціонерним товариством
"Будівельна компанія "Комфортбуд" та
Приватною агрофірмою "Дністер".
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року
(суддя Підченко Ю.О.) у справі № 910/3048/14 в
задоволенні позовних вимог Приватної
агрофірми "Дністер" відмовлено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 року у
справі № 910/3048/14 апеляційну скаргу
Приватної агрофірми "Дністер" залишено
без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014 року у вищезазначеній справі -
без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.08.2014 року касаційну
скаргу Приватної агрофірми "Дністер"
задоволено частково, рішення
Господарського суду м. Києва від
16.04.2014р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014р. у справі № 910/3048/14 скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/721 від 26.08.2014 року,
у зв'язку з поверненням Вищим
господарським судом України справи №
910/3048/14 до Господарського суду міста
Києва, призначено повторний
автоматичний розподіл справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 року (суддя Котков О.В.)
справу № 910/3048/14 прийнято до
провадження, розгляд справи
призначено на 23.09.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 року розгляд справи, у
зв'язку із нез'явленням представників
позивача, відкладено до 16.10.2014 року.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

15 жовтня 2014 року через канцелярію до
суду від позивача надійшло клопотання
б/н від 13.10.2014р. «Про продовження
строків вирішення спору» в задоволенні
якого судом було відмовлено, оскільки
позивачем не обґрунтовано належним
чином винятковості випадку та
особливостей розгляду спору за
наявності яких суд ухвалою може, при
цьому ж останній не зобов'язаний,
продовжити строк розгляду спору. Крім
того, суд зазначає, що про час та місце
судового розгляду справи № 910/3048/14
позивач був повідомлений належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень за реєстр. №№: 01 9 та
01 5, тобто з часу прийняття судом
справи до провадження позивач не був
позбавлений процесуальної можливості
подати необхідні та визначні ним
документи задля обґрунтування своєї
правової позиції.

Окрім того, 15 жовтня 2014 року через
канцелярію до суду від позивача
надійшло клопотання б/н від 13.10.2014р.
«Про відкладення розгляду справи» в
задоволенні якого судом, з підстав його
необґрунтованості в аспекті вимог ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, було відмовлено.

Відповідно до підпункту 3.9.2. пункту 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від 26
грудня 2011 року N 18 у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2011 року між Відкритим
акціонерним товариством «Будівельна
компанія «Комфортбуд»,
правонаступником якого є позивач, що
слідує з положень п. 1.1. Статуту
останнього (копія статуту в справі)
(надалі - Орендодавець) та Приватною
агрофірмою «Дністер» (далі - Орендар)
(разом - сторони) було укладено договір
№ 0109 (належним чином засвідчена копія
договору міститься в матеріалах
справи, надалі - Договір або Спірний
договір або Оспорюваний договір)
згідно п. 1.1. якого Орендодавець
передає, а Орендар бере в тимчасове
користування (оренду): конвеєр 800х10000мм.,
двох ситний грохот з розмірами сита
4000х1400 мм., конвеєр 600х15000 мм., конвеєр
600х18000 готової продукції /по тексту -
майно/.

Позивач не заперечує факт укладення
Договору, однак зазначає, що Спірний
договір був укладений директором
Орендаря з перевищенням повноважень,
оскільки відповідно до п. 6.1 Статуту ПАФ
"Дністер" прийняття рішень про
укладення правочинів (стосовно
нерухомості, активів, залучення коштів,
надання гарантій, позик, поруки, оренди,
безпроцентної передачі майна, або
відчуження іншим шляхом) належить до
виключної компетенції Загальних
зборів учасників ПАФ "Дністер", а відтак
наявні підстави для визнання недійсним
Договору на підставі ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України.

З викладеними позивачем в позовній
заяві твердженнями відповідач не
погоджується та у своєму відзиві
вказав, що ПАФ "Дністер", в особі
уповноваженого органу - Загальних
зборів учасників, було схвалено
укладання директором Договору. Окрім
того, за переконання відповідача,
Договір був прийнятий до виконання
Орендарем, що підтверджується актом
приймання-передачі, а відтак,
відповідач просить суд відмовити в
задоволенні позову.

Частиною 1 статті 11112 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що вказівки, що містяться
у постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи.

На виконання викладених Вищим
господарським судом України в
постанові від 18.08.2014 року по справі №
910/3048/14 вказівок, ухвалою від 26.08.2014р.
Господарським судом міста Києва було
зобов'язано сторін надати суду
письмові пояснення по справі щодо
заявлених вимог та заперечень з
урахуванням вказівок, що містяться у
постанові Вищого господарського суду
України від 18.08.2014 року у справі №
910/3048/14.

23 вересня 2014 року від відповідача
надійшли додаткові пояснення б/н від
19.09.2014р., які долучено судом до
матеріалів справи. У вказаних
поясненнях відповідач просить суд
відмовити у задоволенні позову.

03 жовтня 2014 року через канцелярію до
суду від позивача надійшли письмові
пояснення б/н від 01.10.2014р., у яких
позивач зауважив на подання додаткових
доказів в підтвердження викладених в
позові обставин. Відповідні пояснення
долучено судом до матеріалів справи №
910/3048/14.

Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в
матеріалах справи документи та докази,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626
Цивільного кодексу України).

За ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України
за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Як вже було встановлено судом, 01
вересня 2011 року між сторонами укладено
договір № 0109 за п. 1.1. якого
Орендодавець передає, а Орендар бере в
тимчасове користування (оренду):
конвеєр 800х10000мм., двох ситний грохот з
розмірами сита 4000х1400 мм., конвеєр 600х15000
мм., конвеєр 600х18000 готової продукції.

У відповідності до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Під час вирішення даної справи суд
виходить з того, що угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом.
Тому в справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Частиною 1 статті 42 Господарського
кодексу України передбачено, що
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єкта ми
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

За ст. 628 Цивільного кодексу України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

У відповідності до ст. 180
Господарського кодексу України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, Спірний
договір укладено директором -
Верещинським Мар’яном Богдановичем,
що діяв на підставі статуту ПАФ
"Дністер", з одного боку та головою
правління - Гнатишака Андрія
Богдановича, що діяв від імені
відповідача на підставі статуту, з
іншого боку.

Зі змісту Спірного договору випливає,
що сторонами погоджено, в тому числі,
предмет договору, ціну та порядок
розрахунків, права та обов'язки і
відповідальність сторін.

З огляду на викладене, Орендодавцем та
Орендарем в належній формі, обсязі і в
передбаченому чинним законодавством
України та Договором порядку було
погоджено зміст (умови) укладеного між
ними в 2011 році Договору в цілому, про що
свідчать підписи та печатки обох
сторін про його укладення на 2-ій
сторінці Спірного договору.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що
передача майна в оренду здійснюється
згідно акту приймання - передачі.

За п. 4.1. Договору визначено термін
оренди майна з дати підписання акту
приймання-передачі і діє протягом
одного року.

Матеріали справи свідчать, що 01 вересня
2011 року Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в тимчасове володіння та
користування визначене за Договором
майно, що підтверджується актом
приймання - передачі б/н (копія акту в
справі).

Судом також установлено, що в період з
вересня 2011 року по серпень 2012 року між
сторонами складено акти наданих
послуг: №128 від 30.09.2011 р., №144 від 31.10.2011
р., №159 від 30.11.2011 р., №177 від 30.12.2011 р., №13
від 31.01.2012 р., №20 від 22.02.2012 р., №28 від
31.03.2012 р., №37 від 30.04.2012 р., №46 від 31.05.2012
р., №54 від 30.06.2012 р., №61 від 31.07.2012 р. та №69
від 31.08.2012 р. за якими Орендодавцем були
виконані, а Орендарем прийняті роботи
по Договору (копії актів в справі). Зі
вказаних актів випливає, що Орендар
претензій по об'єму, якості та строкам
виконання робіт не має.

У своїй постанові від 29 травня 2013 року N
11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» Пленум Вищого
господарського суду України, з метою
забезпечення правильного і однакового
застосування законодавства у розгляді
справ, пов'язаних з визнанням
правочинів (господарських договорів)
недійсними, надав господарським судам
роз'яснення, в яких звернув увагу судів
на ту обставину, що наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Вказаної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, постанови: від 27.07.2010 року у
справі № 25/2/10, від 02.12.2008 року у справі №
8/47 (12/335/16), від 25.05.2010 року у справі № 54/210,
від 06.07.2010 року у справі № 16/507.

З огляду на викладене, з урахуванням
факту укладення між сторонами акту
приймання - передачі та актів наданих
послуг, суд зазначає, що між
Орендодавцем та Орендарем починаючи з
дати укладання Договору і по серпень 2012
року вчинялися дії, які, по суті,
визначають схвалення укладеного між
ними правочину.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб і фізичних
осіб-підприємців Серія АГ № 914010, станом
на 06.02.2014р., керівником ПАФ "Дністер" є
Верещинський Мар’ян Богданович.

Згідно з п. 6.12. Статуту ПАФ "Дністер" (в
редакції, станом на день укладення
Спірного договору) директор має право
укладати угоди та чинити юридичні дії
від імені Орендаря.

За таких обставин, Статутом позивача
передбачено право його директора на
укладення угод від імені ПАФ "Дністер".

Також матеріали справи свідчать, що
13.11.2011р. Загальними зборами учасників
ПАФ "Дністер", які оформлені протоколом
№ 13-11/11 (копія наявна в матеріалах
справи), було прийнято рішення про
погодження попередньо укладених
правочинів (стосовно нерухомості,
активів, залучення коштів, надання
гарантій, позик, поруки, оренди,
безпроцентної передачі майна та інших
договорів стосовно господарської
діяльності), укладених з перевищенням
повноважень директора ПАФ "Дністер" за
період з 01.01.2010р. по 13.11.2011р.

Щодо зауваження відповідачем на
обставини прийняття Господарським
судом Львівської області рішення від
21.08.2014р. по справі № 914/2149/14, то суд
відмічає, що вказаним рішенням судом
вирішено визнати недійсним рішення
загальних зборів учасників Приватної
Агрофірми «Дністер», що оформлені
протоколом № 13-11/13 від 13.11.2011р., а не
рішення, яке оформлене протоколом №
13-11/11 від 13.11.2011р. Щодо рішення
Господарського суду Львівської
області від 02.09.2014р. по справі № 914/2148/14,
то доказів набрання законної сили
відповідним рішенням в порядку вимог
Господарського процесуального кодексу
України до суду не представлено.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обґрунтування
своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
положення ст.ст. 627, 628, 638 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 42, 180
Господарського кодексу України, з яких
випливає, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства, а підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, з огляду на наступне
схвалення Орендарем Договору шляхом
вчинення дій спрямованих на схвалення
правочину, зокрема укладення між
сторонами акту приймання - передачі та
актів наданих послуг, враховуючи те, що
заявником не доведено належними та
допустимими доказами того, що Спірний
договір не відповідає вимогам чинного
законодавства, дослідивши матеріали
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги, за вказаних позивачем в позові
б/н від 20.02.2014 року підстав, є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Копію даного рішення направити
сторонам по справі № 910/3048/14.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 20.10.2014р.

Суддя
О.В.
Котков