ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
справа №
911/2499/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «БАРКОР-ОЙЛ»,
Київська обл., м. Фастів

до Спільного товариства з обмеженою
відповідальністю «Одинтор»,
Республіка Білорусь, м.
Мінськ

про стягнення 10 500,00 доларів США

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №11
від 23.07.2014)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.06.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю «БАРКОР-ОЙЛ»
(далі-ТОВ «БАРКОР-ОЙЛ»/позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Спільного товариства з обмеженою
відповідальністю «Одинтор» (далі-СТОВ
«Одинтор»/відповідач) про стягнення 16
000,00 дол. США заборгованості за
контрактом №М03271/1 від 01.11.2013.

У відповідності до наданого суду
відзиву на позовну заяву, відповідач
позов визнав частково у сумі 12 000,00 дол.
США.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.06.2014 порушено провадження
у справі №911/2499/14 та призначено справу
до розгляду на 15.07.2014.

15.07.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду даної справи. Зазначене
клопотання судом задоволено.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 15.07.2014, 29.07.2014 та
23.09.2014 розгляд даної справи відкладався
на 29.07.2014, 23.09.2014 та 21.10.2014 відповідно.

21.10.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшла заява про зменшення позовних
вимог, відповідно до якої у зв'язку з
проведенням відповідачем часткових
розрахунків за контрактом №М03271/1 від
01.11.2013, розмір заявленої до стягнення
заборгованості зменшено до 10 500,00 дол.
США. Зазначена заява судом прийнята.

В судові засідання 15.07.2014, 29.07.2014, 23.09.2014
та 21.10.2014 представник відповідача не
прибув, витребувані судом документи не
надав, про причини їх ненадання суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 у м. Києві між ТОВ «БАРКОР-ОЙЛ»
(далі-постачальник) та СТОВ «Одинтор»
(далі-постачальник) було укладено
контракт №М03271/1(далі-договір),
відповідно до якого постачальник
зобов'язався поставити, а покупець
прийняти та оплатити за договірними
цінами товар згідно специфікації.

Пунктами 1.2 та 9.3 договору передбачено,
що валютою платежу по контракту є долар
США.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання та дійсний до 31.12.2014.

17.03.2014 сторонами підписано
специфікацію №2 до договору, згідно
якої постачальник зобов'язався
поставити, а покупець прийняти та
оплатити продукцію загальною вартістю
23 343,00 дол. США.

Судом встановлено, що позивач свої
обов'язки за договором виконав
належним чином, здійснивши 21.03.2014
поставку товару загальною вартістю 23
343,00 дол. США, що підтверджується
міжнародною товарно-транспортною
накладною CMR A №284061 та вантажно-митною
декларацією №513439 від 21.03.2014.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
першим умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за
договором в частині оплати вартості
поставленого товару належним чином не
виконав, сплативши лише 12 843,00 дол. США
внаслідок чого за ним утворилось 10 500,00
дол. США заборгованості, яка визнається
відповідачем у повному обсязі.

Проведення відповідачем часткових
розрахунків за договором
підтверджується наданими суду
банківськими виписками з поточного
рахунку позивача та довідкою ПАТ
«Український інноваційний банк» від
24.07.2014 №3822/0/2-14.

Посилаючись на те, що відповідач
остаточні розрахунки за договором не
провів, позивач просить суд стягнути з
першого 10 500,00 дол. США заборгованості
по оплаті вартості товару,
поставленого за накладною A №284061
згідно договору.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 41 Конвенції про
правову допомогу та правові відносини
у цивільних, сімейних та кримінальних
справах від 22.01.1993, ратифікованої
Законом України від 10.11.1994 №240/94-ВР,
права та обов'язки сторін за договором
визначаються законодавством місця
його укладення, якщо інше не
передбачено домовленістю сторін.

З огляду наведеного, а також враховуючи
те, що договір №М03271/1 від 01.11.2013, у
відповідності до його змісту, було
укладено у м. Києві, суд дійшов
висновку, що вирішення спору про
стягнення заборгованості за вказаним
правочином підлягає вирішенню на
підставі українського законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1
ст. 193 Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 692, ч. 2 ст. 524, ст.ст. 627, 629
Цивільного кодексу України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до п. 4 специфікації №2
від17.03.2014 до договору, сторонами
погоджено, що оплата товару вартістю 23
343,00 дол. США здійснюється на умовах
відстрочки платежу на 90 календарних
днів від дати митного оформлення
продукції у країні постачальника.

З огляду наведеного, а також здійснення
митного оформлення товару загальною
вартістю 23 343,00 дол. США на території
України 21.03.2014, що підтверджується
відміткою митного органу відправлення
ПМК 168/100 21.03.2014 ОНП 168/100 21.03.2014, породжує
для відповідача обов'язок по оплаті
поставленого товару у повному обсязі у
погоджені сторонами строки, а саме до
20.06.2014.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги
наведені нормативні приписи, а також
враховуючи те, що станом на день
прийняття рішення відповідач
поставлений позивачем товар оплатив
частково, суд дійшов висновку, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача 10 500,00 дол. США
заборгованості по оплаті вартості
товару, поставленого за накладною A
№284061 згідно договору підлягає
задоволенню як така, що доведена
позивачем належними та допустимими
доказами та визнана відповідачем у
повному обсязі.

Крім того, разом з позовними вимогами
позивач просив суд стягнути з
відповідача 2 500,00 грн. витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

В обґрунтування витрат позивача, суду
надано копії:

- договору про надання правової
допомоги №20/14, укладеного 19.06.2014 між
позивачем та Адвокатом ОСОБА_1;

- свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю ОСОБА_1 НОМЕР_1
від 29.03.2011;

- акта приймання-передачі наданих
послуг №00008/14 від 21.10.2014 на суму 2 500,00
грн., підписаного між позивачем та
адвокатом ОСОБА_1;

-рахунка-фактури №0000008/14 від 19.06.2014 на
суму 2 500,00 грн.;

- платіжного доручення позивача №3350
від 20.06.2014 на суму 2 500,00 грн. про сплату
коштів за надання правової допомоги.

Приписами статей 44, 49 ГПК України
встановлено, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

У відповідності до п. 6.5 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України», розподіл сум інших,
крім судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
час на підготовку матеріалів до
судового слухання, участь адвоката у
судових засіданнях, складність
юридичної кваліфікації правовідносин
у справі, суд дійшов висновку про
часткове задоволення зазначеної
вимоги позивача та стягнення з
відповідача витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати - 1
218,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
заборгованості, яка існувала на момент
порушення провадження у даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 655, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265
Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимог задовольнити.

2. Стягнути з Спільного товариства з
обмеженою відповідальністю «Одинтор»
(220075, Республіка Білорусь, м. Мінськ,
вул. Селицького, 21, корп. 1, к. 1В,
ідентифікаційний код 191699315) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «БАРКОР-ОЙЛ» (08500,
Київська обл., м. Фастів, вул.
Великоснітинська, 69, ідентифікаційний
код 37439067) 10 500 (десять тисяч п'ятсот)
доларів США 00 центів, 3 784 (три тисячі
сімсот вісімдесят чотири) грн. 83 коп.
судового збору та 1 218 (одну тисячу
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 27.10.2014

Суддя

В.А. Ярема