ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
Справа № 915/1250/14

за позовом прокурора Ленінського
району м. Миколаєва 54034, м. Миколаїв, вул.
Південна, 52 в інтересах держави

в особі Миколаївської міської ради 54001,
м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1

про зобов'язання звільнити та
повернути земельну ділянку власнику

Суддя А.П. Алексєєв

Представники сторін:

від позивача - Орлова О.В., дов. №
1800/02.02.01-22 від 19.08.2014 року;

від відповідача - представник не
з'явився.

У судовому засіданні прийняла участь
прокурор Ібрагімова А.О., посвід. № 024456
від 03.02.2014 року.

Суть спору: прокурор звернувся до суду
із позовом, у якому просив зобов'язати
відповідача звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 109 кв. м
вартістю 107949, 24 грн. розташовану по
АДРЕСА_2 шляхом знесення самовільно
збудованої прибудови до нежитлових
приміщень павільйону за адресою:
АДРЕСА_2 та зобов'язати повернути
земельну ділянку власнику -
Миколаївській міській раді. Оплату
судового збору прокурор просив
покласти на відповідача.

Із змісту позову вбачається, що
проведеними контролюючими органами
перевірками було встановлено
самовільне зайняття з боку відповідача
земельної ділянки площею 109 кв.м. для
облаштування прибудови до існуючого
об'єкту нерухомого майна, який
розташований у АДРЕСА_2. Контролюючими
органами (Держсільгоспінспекцією та
інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю) за
самовільне зайняття земельної ділянки
та самовільне проведення будівельних
робіт відповідача було притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу, які відповідачкою було
оплачено. У зв'язку із тим, що порушення
вимог земельного законодавства
відповідачем не усунуто, що завдає
шкоди майновим інтересам
Миколаївської міської ради, прокурор
вирішив звернутися до суду за захистом
інтересів держави в особі
Миколаївської міської ради.

Представник відповідача надала
судові відзив на позовну заяву (а.с. 45-48),
згідно якого просила закрити
провадження у справі на підставі п.1. ч. 1
ст. 80 ГПК України, у зв'язку із тим, що
даний спір не підлягає вирішенню у
господарських судах України. На думку
представника відповідача,
контролюючими органами складалися
документи, в тому числі і про
притягнення до відповідальності не
стосовно фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (відповідача), а стосовно
громадянки ОСОБА_1 Як вбачається із
положень ст. 1 та ст. 21 ГПК України
суб'єктами господарського процесу
виступають, окрім підприємств, установ,
організацій (юридичних осіб) є лише
громадяни як, суб'єкти підприємницької
діяльності. Тому, на думку представника
відповідача справа повинна
розглядатися місцевим районним судом
за правилами ЦПК України.

Ухвалою суду від 07.08.2014 року було
порушене провадження у справі за
позовом прокурора та призначено її
розгляд на 22.08.2014 року.

22.08.2014 року за результатами
судового засідання розгляд справи було
відкладено на 05.09.2014 року за
клопотанням представника відповідача
у зв'язку із неможливістю представника
прийняти участь у судовому засіданні.
Ухвалою суду про відкладення розгляду
справи було зобов'язано позивача
надати письмові заперечення на відзив
до позовної заяви та визнано явку
відповідача у судові засідання
обов'язковою для надання пояснень по
суті справи.

05.09.2014 року прокурором та
представником позивача було виконано
вимоги ухвали суду про відкладення
розгляду справи та надано пояснення до
відзиву (а.с. 67-68, 69-71).

05.09.2014 року представником
відповідача було заявлене клопотання
про відкладення розгляду справи для
ознайомлення із документами наданими
представником позивача та прокурором.

Клопотання представника
відповідача було задоволене, розгляд
справи відкладений на 12.09.2014 року.
Ухвалою про відкладення розгляду
справи повторно було викликано у
судове засідання відповідача по справі
ОСОБА_1

12.09.2014 року розгляд справи було
відкладено ухвалою суду на 29.09.2014 року у
зв'язку із відсутністю представника
позивача.

29.09.2014 року розгляд справи було
відкладено на 06.10.2014 року за
клопотанням представника відповідача
(а.с. 133) для надання судові додаткових
доказів, а саме акту перевірки
Держсільгоспінспекції щодо
відсутності порушень вимог земельного
законодавства з боку відповідача.

06.10.2014 року прокурор надав заяву
про уточнення позовних вимог (а.с. 144), у
якій просив зобов'язати відповідача
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 109 кв.м. і вартістю 107949, 24
грн. розташовану по АДРЕСА_2 шляхом
знесення самовільно збудованої
прибудови до нежитлових приміщень
павільйону, паркану, зняття тротуарної
плитки та повернути земельну ділянку
Миколаївській міській раді.

Клопотання, які заявлялися
представником відповідача щодо
виклику посадових осіб контролюючих
органів та призначення експертизи по
справі судом були відхилені як
необґрунтовані за наявності діючих
постанов про притягнення відповідача
до адміністративної відповідальності.

06.10.2014 року за клопотанням
представника відповідача розгляд
справи було продовжено на 15 днів, так
як, а ні відповідач, а ні його
представник не змогли отримати акту
Держсільгоспінспекції про перевірку
додержання вимог земельного
законодавства та у зв'язку із цим
відкладено розгляд справи на 20.10.2014
року .

Ухвалою про продовження строку
розгляду справи та про її відкладення
на 20.10.2014 року суд зобов'язав
представника відповідача надати
оригінал технічного паспорту на
нерухоме майно, копія якого була надана
представником відповідача у судовому
засіданні.

Про наступний розгляд справи
представник відповідача був
ознайомлений під розписку, а також під
звукозапис.

У судове засідання 20.10.2014 року
представник відповідача не прибув,
вимоги ухвали суду щодо надання
оригіналу технічного паспорту не
виконав. Акту Держсільгоспінспекції
про перевірку додержання вимог
земельного законодавства також судові
не представив. Про поважні причини
неприбуття у судове засідання
представник відповідача судові нічого
не повідомив.

20.10.2014 року за результатами
розгляду справи судом було проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Обставини справи.

Згідно витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відповідач
зареєстрована, як фізична
особа-підприємець з 26.06.2000 року. Згідно
цього витягу відповідачка здійснює
підприємницьку діяльність з
роздрібної торгівлі напоями у
спеціалізованих магазинах.

На підставі свідоцтва про право
власності, яке видане виконавчим
комітетом Миколаївської міської ради
11.03.2002 року відповідачу належить на
праві приватної власності павільйон
загальною площею 150,1 кв.м., який
розташований по АДРЕСА_2.

Згідно до державного акту на
право власності на земельну ділянку
відповідачу належить земельна ділянка
площею 190 кв.м. по пр. Миру, 36-А, яка
надана для обслуговування
торговельного павільйону.

Державний акт зареєстрований у
книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею
договорів оренди землі за № 045
22.09.2008 року та має серію ЯЗ №130791.

16.01.2014 року інспектором
Держсільгоспінспекції в Миколаївській
області Соломонюком С.Г. в присутності
відповідача було складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, за змістом якого
інспектор встановив, що відповідач
самовільно зайняла земельні ділянки
загальною площею 109 кв. м по АДРЕСА_2 та
здійснила будівництво прибудови до
діючого кафетерію.

17.01.2014 року відносно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача)
було винесено постанову про накладення
адміністративного стягнення за №000496.

Згідно постанови відповідачку
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 53-1 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (КУпАП) за самовільне
зайняття земельної ділянки площею 109
кв. м. та із будівництвом на ній
прибудови до кафетерію, чим було
порушено вимоги ст. 125, 126, 211 "б" ЗК
України.

Постанову про притягнення до
адміністративної відповідальності
було отримано відповідачкою, про що
міститься відповідне застереження у
самій постанові.

Згідно до пояснень представника
позивача та прокурора (а.с. 67-68, 69-71)
відповідачкою виконана постанова
інспектора про притягнення до
адміністративної відповідальності за
порушення вимог земельного
законодавства - штраф було сплачено у
повному обсязі. Відповідачкою цей факт
у судовому засіданні не заперечувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Таким чином, постановою про
притягнення відповідачки до
адміністративної відповідальності за
№000496 за ст. 53-1 КУпАП встановлено
наявність вини відповідачки у
самовільному зайнятті спірної
земельної ділянки площею 109 кв.м.

Зазначена постанова
відповідачкою не оскаржувалась.

Доводи представника відповідача
стосовно того, що відповідачка не є
суб'єктом господарського процесу, суд
вважає хибними з огляду на таке.

Як зазначалося вище відповідачку
було притягнуто до відповідальності за
ст. 53-1 КУпАП саме як фізичну особу з
огляду на те, що за ст. 53-1 КУпАП
суб'єктами складу адміністративного
правопорушення є громадяни та посадові
особи.

На підтвердження нездійснення
підприємницької діяльності
відповідачкою у належному їй
павільйоні представник відповідача
надала договір оренди нежитлового
приміщення укладений між
відповідачкою та суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_4 від
07.12.2012 року та декларацію, яку було
подано ОСОБА_4 до відділу дозвільних
процедур Миколаївської міської ради
від 10.12.2012 року.

На думку суду надані
представником відповідача документи
не виключають здійснення
підприємницької діяльності
відповідачем у належному їй
павільйоні, так як з предмету договору
оренди нежитлового приміщення
вбачається, що ОСОБА_4 було передано в
оренду частину магазину продовольчих
товарів з кафетерієм по АДРЕСА_2 площею
70 кв. м . Проте, як вказувалося вище
відповідачу належить нерухоме майно за
вказаною адресою площею 150, 1 кв. м. Про
загальну площу об'єкту також є
інформація у договорі оренди нежилого
приміщення (пункт 1 розділу 1).

Таким чином, суд дійшов висновку
про правомірність звернення прокурора
із позовом саме у порядку
господарського судочинства, так як
спірна земельна ділянка використана
відповідачкою для розташування
прибудови до нежитлового об'єкту -
павільйону, який використовується у
підприємницькій діяльності.

Всупереч приписам ч. 1 ст. 33 ГПК
України, а ні відповідачем, а ні його
представником не було надано доказів,
які спростовують доводи прокурора та
позивача про самовільне зайняття
земельної ділянки площею 109 кв.м., хоча
судом за клопотанням представника
відповідача для цього двічі
відкладався розгляд справи із
продовженням строку розгляду справи на
15 днів.

В заяві про уточнення позовних
вимог прокурор відзначив, що окрім
розташування на земельній ділянці
самовільно прибудованої прибудови до
нежитлових приміщень павільйону
земельна ділянка огороджена парканом
та вимощена тротуарною плиткою, у
зв'язку із цим прокурор та представник
позивача просили суд, окрім
зобов'язання відповідача знести
самовільно збудовану прибудову, також
зобов'язати його знести паркан та зняти
тротуарну плитку.

Наявність паркану та тротуарної
плитки прокурор підтвердив наявністю
фотоматеріалів у звіті з експертної
грошової оцінки спірної земельної
ділянки, яка долучена до матеріалів
справи, актом перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від
11.09.2014 року, складеного управлінням
земельних ресурсів Миколаївської
міської ради (а.с. 106).

Розглянувши доводи сторін та
надані ними докази суд дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
огляду на наступне.

Як вказувалося вище винуватість
відповідача у діянні по самовільному
зайняттю земельної ділянки площею 109
кв.м саме під розміщення прибудови
встановлена постановою по справі про
адміністративне правопорушення.
Зазначена постанова є чинною та
відповідачкою не оскаржувалась. До
того ж, відповідачем сплачено
відповідний штраф.

З огляду на це суд вважає, що
належним доказом самовільного
зайняття відповідачкою земельної
ділянки є саме акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства та постанова про
накладення адміністративного
стягнення.

Суд не може прийняти в якості
належних доказів встановлення на
спірній земельній ділянці паркану та
замощення її плиткою фотоматеріалів,
які містяться в звіті з експертної
грошової оцінки земельної ділянки та
складений управлінням земельних
ресурсів Миколаївської міської ради
акт перевірки з огляду на те, що, а ні
оцінювач, а ні управління земельних
ресурсів Миколаївської міської ради не
наділені державою відповідними
функціями по складанню матеріалів з
фіксації адміністративних
правопорушень у сфері
землекористування, які є підставою для
притягнення особи до юридичної
відповідальності.

Крім встановлення факту
самовільного зайняття спірної
земельної ділянки під будівництво
прибудови до існуючого павільйону
Держсільгоспінспекцією факт
будівництва прибудови було
зафіксовано інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області, про що було
складено відповідний акт від 25.11.2013
року. Акт підписаний відповідачем без
зауважень.

Постановою по справі про
адміністративне правопорушення № 812
від 28.11.2013 року відповідача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 7 ст. 96 КупАП у
вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Штраф
відповідачем було сплачено.

Згідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Отже позовні вимоги прокурора про
зобов'язання звільнення спірної
земельної ділянки шляхом знесення
самовільно побудованої прибудови до
павільйону з зобов'язанням передати
земельну ділянку її власнику -
Миколаївській міській раді є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вимога прокурора щодо
зобов'язання відповідача знести паркан
та зняти тротуарну плитку задоволенню
не підлягає, так як ці обставини не
знайшли свого підтвердження при
слуханні справи, тобто прокурором та
позивачем всупереч ч. 1 ст. 33 ГПК України
не було доведено належними та
допустимими доказами перед судом
наявність цих обставин.

Згідно ст. 49 ГПК України з
відповідача підлягає стягненню с
удовий збір по немайновій (зобов'язати
звільнити шляхом знесення) та майновій
(повернути майно власнику) вимогам.

Таким чином, з відповідача
підлягає стягненню сума судового збору
в розмірі 3376,98 грн. (1218 грн. + 2158,98 (2% від
вартості земельної ділянки, яка за
звітом становить 107949, 24 грн.).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд

ВИІРШИВ:

Позов прокурора задовольнити
частково.

Зобов'язати фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 109 кв. м вартістю 107949,24 грн.,
розташовану по АДРЕСА_2 шляхом знесення
самовільно збудованої прибудови до
нежитлових приміщень павільйону за
адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати
повернути земельну ділянку
Миколаївській міській раді.

В іншій частині позовних вимог
прокурору - відмовити.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного
бюджету України судовий збір в розмірі
3376,98 грн.

Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку.

Повний текст рішення складений та
підписаний 27.10.2014 року.

Суддя
А.П. Алексєєв