ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 жовтня 2014 р. Справа № 902/1371/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Маслія І.В. при секретарі
судового засідання Фотченко М.О.

за участю представників сторін

позивача: Лукасевич Т.А. -
представник за довіреністю;

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду
справу

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна" (22146, с.
Кордишівка, вул. Леніна, 2, Козятинський
район, Вінницька область)

до:Приватного підприємця ОСОБА_2
АДРЕСА_1про визнання договору
недійсним

ВСТАНОВИВ :

ТОВ «Україна» (далі-позивач) звернулося
до господарського суду Вінницької
області з позовом до ФОП ОСОБА_2
(далі-відповідач) про визнання
недійсним договору про суспільну
діяльність від 11.04.08 р., предметом якого
було спільне користування 4 ставками з
прилеглою територією.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що
сторони не мали необхідних цивільних
прав на укладання такої угоди, оскільки
на час укладання відповідного
правочину, земельна ділянка водного
фонду та водний об'єкт у власності чи у
користуванні сторін за договором не
перебували, а відтак позивач вважає, що
відповідно до ст.ст. 203,215 ЦК України
оскаржуваний договір є недійсним
відповідно до закону.

Ухвалою суду від 22.09.14 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 15.10.14 р.

В судове засідання з'явився
представник позивача, відповідач
правом участі у судовому засіданні не
скористався, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем 11.04.08 р.
укладено договір № 1 про суспільну
діяльність.

Відповідно до п. 1.1 Договору, замовник
(позивач) надає у користування
виконавцю (відповідачу) 4 (чотири)
ставки з прилеглою територією
загальною площею 16 га., з правом
добудови та розширення
використовуваної площі за
домовленістю сторін.

Згідно п. 1.2. Договору, виконавець
приймає від замовника вищевказану
дзеркальну площу з прилеглою до неї
територією для вирощування та
реалізації риби і
сільськогосподарських культур,
птахівництва та тваринництва.

Пунктами 2.1 та 2.2 Договору сторони
узгодили порядок ведення спільної
діяльності.

Договір укладено терміном на 10 років (п.
4.1 Договору).

Тобто враховуючи зміст укладеного
правочину суд приходить до висновку, що
сторони уклали договір про «СПІЛЬНУ»
діяльність.

06.10.09 р. між Козятинською районною
державною адміністрацією та ТОВ
«Україна» укладено договори оренди
землі, а саме:

- № 14, відповідно до якого орендарю (ТОВ
«Україна») передано в оренду земельну
ділянку загальною площею 6,7061 га, з якої
під ставком - 5,9337 га, під
гідротехнічними спорудами - 0,1013 га,
сінокосу - 0,6711 га. та підписано Акт
приймання-передачі. Договір
зареєстровано у Козятинському ВР ВПФ
центр ДЗК 14.10.09 р.

- № 12, відповідно до якого орендарю (ТОВ
«Україна») передано в оренду земельну
ділянку загальною площею 2,0613 га, з якої
під ставком - 1,7307 га, під
гідротехнічними спорудами - 0,0683 га,
сінокосу - 0,2623 га. та підписано Акт
приймання-передачі. Договір
зареєстровано у Козятинському ВР ВПФ
центр ДЗК 14.10.09 р.

- № 13, відповідно до якого орендарю (ТОВ
«Україна») передано в оренду земельну
ділянку загальною площею 4,5899 га, з якої
під ставком - 3,8808 га, під
гідротехнічними спорудами - 0,0884 га,
сінокосу - 0,6207 га. та підписано Акт
приймання-передачі. Договір
зареєстровано у Козятинському ВР ВПФ
центр ДЗК 14.10.09 р.

- № 11, відповідно до якого орендарю (ТОВ
«Україна») передано в оренду земельну
ділянку загальною площею 1,4923 га, з якої
під ставком - 1,1866 га, під
гідротехнічними спорудами - 0,0543 га,
сінокосу - 0,2514 га. та підписано Акт
приймання-передачі. Договір
зареєстровано у Козятинському ВР ВПФ
центр ДЗК 14.10.09 р.

Так, представник позивача в судовому
засіданні заявлений позов підтримала у
повному обсязі та просила суд його
задовольнити, посилаючись на письмові
пояснення вважає, що відповідно до
ст.ст. 203,215 ЦК України оскаржуваний
договір є недійсним відповідно до
закону.

Заслухавши доводи представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та надавши їм правову оцінку суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Спеціальним законодавством, положення
якого регулюють правовідносини сторін
стосовно користування земельними
ділянками та водою є Земельний кодекс
України, Водний кодекс України та
Закон України "Про оренду землі".

За ч. 1 ст. 1 ЗК України, земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: зокрема землі водного фонду
(п. є, ч. 1, ст. 19 ЗК України).

До земель водного фонду належать землі
зайняті, зокрема: морями, річками,
озерами, водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них (ст. 58 ЗК
України).

За приписами ст. 59 ЗК України, землі
водного фонду можуть перебувати у
державній, комунальній та приватній
власності. Громадянам та юридичним
особам органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування із
земель водного фонду можуть
передаватися на умовах оренди земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
тощо.

Згідно ст. 6 Водного кодексу України,
води (водні об'єкти) є виключно
власністю Українського народу і
надаються тільки у користування.
Український народ здійснює право
власності на води (водні об'єкти) через
Верховну Раду України, Верховну Раду
Автономної Республіки Крим і місцеві
ради. Окремі повноваження щодо
розпорядження водами (водними
об'єктами) можуть надаватися
відповідним органам виконавчої влади
та Раді міністрів Автономної
Республіки Крим.

До земель державної та комунальної
власності, які не можуть передаватись у
приватну власність, належать: зокрема
землі водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом (п. г, ч. 4 ст. 83,
п. д, ч. 4 ст. 84 ЗК України).

Згідно з положеннями Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Так, з наведених вище норм чинного
законодавства (у тому числі що діяло у
момент укладання оскаржуваного
правочину) встановлено, що право
користування земельними ділянками
водного фонду та водними об'єктами, що
перебувають у державній та комунальній
власності, виникає після прийняття
компетентними органами відповідних
рішень та укладання цивільно-правових
угод.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, договір № 1 про суспільну
(спільну) діяльність укладено 11.04.08 р., а
право користування відповідними
земельними ділянками та водою у
сторони (ТОВ «Україна») виникло лише
06.10.09 р.

Тобто під час укладання договору від
11.04.08 року сторони не мали необхідних
цивільних прав на ведення будь-якої
діяльності на водних об'єктах.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 Кодексу
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків,
двостороннім правочином є погоджена
дія двох сторін. Згідно ч. 1 ст. 207
Кодексу правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони

Статтями 1130, 1131 ЦК України визначено, що
договір про спільну діяльність
укладається у письмовій формі. За
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові.

За приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3 ст. 203 цього кодексу.

Враховуючи викладене суд приходить до
висновку, що укладений між позивачем та
відповідачем 11.04.08 р. договір № 1 про
суспільну (спільну діяльність)
діяльність порушує норми цивільного
законодавства, що регулює земельні
відносини, оскільки без отримання у
користування земельної ділянки
водного фонду та водного об'єкту
сторони не мали права на укладання
відповідної угоди, у зв'язку з чим позов
є обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Судові витрати пов'язані із сплатою
судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 4-2 - 4-5, 33-34, 43, 49, 69, 82-85, 115 ГПК
України,- суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати Договір № 1 про
суспільну (спільну) діяльність від
11.04.2008 року укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Україна»
та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 -
недійсним.

3. Стягнути з фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 код НОМЕР_1)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна" (22146, с.
Кордишівка, вул. Леніна, 2, Козятинський
район, Вінницька область, код 03733513)
1218,00 грн. витрат пов'язаних із сплатою
судового збору.

4. Видати наказ після набрання
рішенням суду законної сили.

5. Копію рішення направити
відповідачу.

Повний текст рішення суду оформлено і
підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України 20 жовтня 2014 р.

Суддя Маслій
І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (АДРЕСА_2)