ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа № 911/2977/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь»;

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Граніттранссервіс»;

про стягнення 468 000,00 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Гордієнко І.С. (
довіреність № 402 від 24.09.2014 року);

від відповідача: не з'явився

обставини справи:

В провадженні Господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Граніттранссервіс» про стягнення 468
000,00 грн.

Провадження у справі № 911/2977/14 порушено
ухвалою від 18.07.2014 року та призначено
справу до розгляду на 05.08.2014 року.

В судових засіданнях 05.08.2014 року, 02.09.2014
року та 09.09.2014 року у відповідності до
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошувались перерви
до 02.09.2014 року 09.09.2014 року та до 30.09.2014
року відповідно.

У хвалою від 09.09.2014 року строк вирішення
спору продовжувався у відповідності до
ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального
кодексу України.

В ході розгляду спору відповідач надав
відзив, в якому проти позову
заперечував, посилаючись на пропуск
позивачем строку позовної давності.

В судовому засіданні 30.09.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 30.09.2014
року повторно не з'явився, у зв'язку з
чим, суд розглядає справу у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані сторонами
докази та пояснення, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові
обставин та підтверджується наявним у
справі доказами, 12.07.2010 року між
Акціонерним Банком «Київська Русь»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк «Київська
Русь» (далі - позивач, Банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Граніттранссервіс»
(далі - відповідач, Позичальник)
укладений Кредитний договір № 19574-20/10-1
(в національній валюті) (далі -
Кредитний договір), згідно з яким,
позивач надав відповідачу
(позичальнику) грошові кошти (далі -
Кредит), на наступних умовах: сума
Кредиту - 2 770 000,00 грн. з процентною
ставкою - 22 % проценти річних та
кінцевою датою повернення до 12.08.2011
року.

Після чого, 30.07.2010 року між Банком та
Позичальником укладено зміни до
Кредитного договору № 19574-20/10-1 (в
національній валюті) від 12.07.2010 року;
14.12.2010 року між Банком та Позичальником
укладено Договір № 2 про внесення змін
до Кредитного договору № 19574-20/10-1 (в
національній валюті) від 12.07.2010 року,
відповідно до якого сума Кредиту
склала 5 368 800,00 грн.; 15.12.2010 року між
Банком та Позичальником укладено
Договір № 3 про внесення змін до
Кредитного договору № 19574-20/10-1 (в
національній валюті) від 12.07.2010 року,
відповідно до якого сума Кредиту
склала 5 468 800,00 грн.

Пунктом 4.1 Кредитного договору
передбачено, що заборгованість за
Кредитом повертається Позичальником
не пізніше кінцевої дати повернення
Кредиту.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору
проценти за користування Кредитом
нараховуються за період з дня надання
Кредиту до дня його повернення на суму
фактичної заборгованості за Кредитом.

Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору
сплата Позичальником процентів
здійснюється щомісячно в строк з 25-го
числа по останній робочий день
поточного місяця.

Відповідно до п. 4.6 Кредитного договору
у разі несвоєчасного повернення
заборгованості по Кредиту, Позичальник
сплачує у строки, передбачені п. 4.4
цього договору, проценти з розрахунку
30,0 % процентів річних, що нараховуються
на суму простроченої заборгованості з
дати її виникнення до дати її повного
погашення.

Пунктом 6.1.1 Кредитного договору
передбачено, що Позичальник
зобов'язаний своєчасно повернути
Кредит відповідно до умов Кредитного
договору.

Розділом 8 Кредитного договору
передбачена відповідальність сторін,
зокрема, у випадку порушення строків
(термінів) повернення Кредиту та/або
сплати нарахованих процентів за
користування ним та/або комісій
Позичальник сплачує Банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення, від невчасно
сплаченого платежу за кожен день
прострочення (п. 8.1 Кредитного
договору); крім сплати штрафних санкцій
Позичальник відшкодовує Банку в
повному обсязі заподіяні збитки (п. 8.5
Кредитного договору).

У відповідності до умов укладеного між
сторонами Кредитного договору від
12.07.2010 року № 19574-20/10-1 Банк перерахував з
позичкового рахунку № у ПАТ
«Банк «Київська Русь» на поточний
рахунок Позичальника обумовлену
договором суму, а саме 15.12.2010 року у
відповідності до меморіального ордеру
№ 8871 - 2 700 000,00 грн., 21.07.2010 року у
відповідності до меморіального ордеру
№ СК006001 - 2 768 800,00 грн., загалом 5 568 800,00
грн., належним чином виконавши
передбачені договором зобов'язання.

Факт надання позивачем відповідачу
передбачених Кредитним договором (зі
змінами та доповненнями) кредитних
кошів підтверджується матеріалами
справи, відповідачем не заперечується
та не спростовується.

Згідно з положеннями ч. 1 статті 1049
Цивільного кодексу України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Однак, як зазначає позивач,
зобов'язання, передбачене укладеним
між Банком та Позичальником Кредитним
договором № 19574-20/10-1 від 12.07.2010 року (зі
змінами та доповненнями) на момент
звернення до суду належним чином не
виконане, у зв'язку з чим звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача частини основної
заборгованості за кредитом у сумі 468
800,00 грн.

Відповідач у відзиві проти позову
заперечує, стверджує, що оскільки позов
подано позивачем через поштове
відділення 14.07.2014 року (про що свідчить
штемпель на конверті) про стягнення
заборгованості за Кредитним договором
від 12.07.2010 року в сумі 468000,00 грн.
(відповідно до п. 1.1. Договору
встановлено строк кінцевої дати
повернення кредиту до 12.07.2011 року),
позивачем пропущено строк позовної
давності.

Також відповідач, посилаючись на
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в постанові від
06.11.2013 року у справі 6-116 цс13, зазначає, що
перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами) має
обраховуватись стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення. Позовна
давність у таких випадках обчислюється
окремо по кожному простроченому
платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів згідно
графіка погашення.

У зв'язку з чим, відповідач зазначає, що
п.п. 4.3, 1.1 Договору сторони встановили
як строк дії Кредитного договору до
12.07.2011 року, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів, останній з яких у визначеній
сумі підлягав виконанню в строк з 25
числа до кінця останнього місяця дії
договору. Відповідач вважає, що
графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями і
строк позовної давності повинен
обраховуватись щодо кожного місячного
платежу окремо.

Таким чином, відповідач вважає, що
позов не підлягає задоволенню у зв'язку
з пропуском позивачем строку позовної
давності, як до основної вимоги про
повернення кредиту, так і до похідних
вимог про стягнення процентів, пені,
річних та інфляційних.

Також, відповідач стверджує, що
оскільки позивач звернувся до
Печерського та Оболонського районного
суду м. Києва з позовними заявами про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та застави внаслідок невиконання умов
Кредитного договору відповідачем, з
огляду на ст. 61 Конституції України це
свідчить про подвійну цивільно-правову
відповідальність за одне й те саме
порушення, що не допускається.

Дослідивши викладені відповідачем у
відзиві обставини, судом встановлено,
що згідно розділу 4 Кредитного
договору, зокрема, п. 4.1. передбачено
повернення кредиту не пізніше кінцевої
дати передбаченої п.1.1. Кредитного
договору, тобто 12.07.2011 року. При цьому,
умови Кредитного договору не містять
графіку повернення кредитних коштів,
посилання відповідача на необхідність
здійснення платежів в період з 25 числа
до кінця поточного місяця згідно з п. п.
4.3., 4.4. Кредитного договору стосується
виключно сплати процентів, які не
заявляються до стягнення в матеріалах
даної справи.

Також, з огляду на умови повернення
кредитних коштів, погоджені сторонами
в додаткових угодах до Кредитного
договору, встановлено обов'язок
Позичальника сплачувати щомісячно
певні суми (по 90000 грн. та по 100000 грн.) та
решту кредитної заборгованості
необхідно сплатити до настання строку
повернення кредиту. Таким чином,
визначені щомісячні платежі з огляду
на загальну суму кредиту, яка підлягала
поверненню у встановлений строк, не
покривають всієї суми кредиту і щодо
решти суми строк оплати вважається
таким, що настав саме 12.07.2011 року.

Таким чином, на решту основної
заборгованості, яка не покрита
передбаченими додатковими угодами
щомісячними платежами, строк позовної
давності починає відлік з наступного
дня, за днем настання строку виконання
зобов'язання, тобто з 13.07.2011 року.

Позивач в позові зазначає, що загальна
сума існуючої кредитної
заборгованості відповідача за
Кредитним договором становить 9 683105,58
грн., і складається з основної
заборгованості за кредитом в сумі 5 468
800,00 грн.; нарахованих за період з 21.07.2010
року по 10.07.2014 року відсотків в сумі 3 089
064,93 грн.; 3 % річних за прострочення
виконання зобов'язання, нарахованих за
період з 10.01.2011 року по 10.07.2014 року в сумі
495 947,45 грн.; інфляційних за період з
10.01.2011 року по 10.07.2014 року в сумі 629 293,20
грн.

В матеріалах справи Оболонського
районного суду м. Києва заявлено до
звернення стягнення на предмет іпотеки
на загальну суму 8046396,72 грн., що є меншим
від загального розміру нарахованої
позивачем заборгованості. Відповідно,
решту заборгованості в сумі 468 800,00 грн.
(яка складається з основної
заборгованості без нарахування
штрафних санкцій), яка не охоплена в
позові, що розглядається Оболонським
районним судом м. Києва, позивач заявив
в матеріалах даної справи. Таким чином,
посилання відповідача на подвійну
цивільну відповідальність
безпідставне.

Крім того, подання позивачем позову до
Оболонського районного суду м. Києва
щодо частини кредитної заборгованості
за спірним Кредитним договором, є
підставою для переривання строку
давності.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Положенням ст. 257 Цивільного кодексу
України встановлено загальну позовну
давність тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Таким чином, враховуючи, що в
матеріалах даної справи заявлено до
стягнення частину основної
заборгованості за кредитом у сумі 468
800,00 грн. без штрафних санкцій, з огляду
на п. 4.1. Кредитного договору,
відповідне зобов'язання мало бути
виконане у строк до 12.07.2011 року, тобто
трирічний строк позовної давності
сплинув 13.07.2014 року.

В той же час, як встановлено судом з
конверту, в якому надійшла позовна
заява, квитанції на відправлення
поштової кореспонденції та
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення,
позовна заява була відправлена на
адресу Господарського суду Київської
області 11.07.2014 року.

Як визначено ч. 4 ст. 51 Господарського
процесуального кодексу України,
процесуальна дія, для якої встановлено
строк, може бути вчинена до 24-ї години
останнього дня строку. Якщо позовну
заяву, відзив на позовну заяву, заяву
про перегляд рішення та інші документи
здано на пошту чи телеграф до 24-ї години
останнього дня строку, строк не
вважається пропущеним.

Таким чином строк позовної давності
для заявленої в позові вимоги про
стягнення частини кредитної
заборгованості позивачем не пропущено.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за
правовою природою є кредитим
договором, за яким, згідно з ч. 1 ст. 1054
Цивільного кодексу України банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 «Позика» глави 71
«Позика. Кредит. Банківський вклад»
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Таким чином, за наслідками розгляду
спору судом встановлено, що з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача заявлена в позові
частина своєчасно неповернутого
кредиту в сумі 468 800,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем обґрунтовані та доведені,
відповідачем не спростовані, тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Граніттранссервіс»
(07300, Київська обл., м. Вишгород, вул.
Київська, буд.10, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» (04071,
м. Київ, вул. Хорива, 11-А, ) 468800,00 (чотириста шістдесят вісім
тисяч вісімсот) грн. кредитної
заборгованості та 9376,00 (дев'ять тисяч
триста сімдесят шість) грн. витрат по
сплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 20.10.2014 р.

Суддя
Карпечкін Т.П.