КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Справа№ 910/22783/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача за первісним позовом:
Титикало Р.С.

від відповідача за первісним позовом:
ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтермедфарма»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014р.

у справі №910/22783/13 (суддя головуючий
суддя Спичак О.М., судді Любченко М.О.,
Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтермедфарма»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 521 499,75 грн.

за зустрічним позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтермедфарма»

про стягнення 41 690,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтермедфарма»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про
стягнення основного боргу в сумі 501 310,00
грн., 3% річних в сумі 20 189,75 грн., а також
про стягнення з відповідача судових
витрат.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
подала зустрічний позов до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтермедфарма» та просила суд
стягнути з відповідача за зустрічним
позовом 41 690,00 грн. переплачених
грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014р. у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтермедфарма»
відмовлено, у задоволенні зустрічного
позову Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтермедфарма»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014р. в частині відмови в
задоволенні первісного позову,
прийняти нове рішення, яким первісний
позов задовольнити повністю.

Позивач за первісним позовом вважає, що
рішення є незаконним, необґрунтованим,
при його прийнятті судом першої
інстанції не взято до уваги та не
надано належну правову оцінку всім
доказам у справі в їх сукупності,
неправильно застосовані норми
матеріального права.

При цьому скаржник зазначає, що
відповідач за первісним позовом не
розрахувався повністю за поставлені
ним медпрепарати і тому за ним
рахується заборгованість у розмірі 510
310,00 грн.

Відповідач за первісним позовом -
Фізична особа ОСОБА_4, надала
апеляційному суду письмовий відзив на
апеляційну скаргу, за яким просить
залишити рішення Господарського суду
міста Києва від 14.07.2014р. без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
вказуючи про безпідставність доводів
апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтермедфарма» та
призначено розгляд справи на 08.09.2014р.

Справа слухалась з оголошеною в
судових засіданнях 08.09.2014р. та 22.09.2014р.
перервами на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Правовідносини між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інтермедфарма», як постачальником, та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4,
як покупцем, виникли на підставі
Договору №02/08 на поставку
медпрепаратів від 05.03.2008р., за умовами
якого постачальник зобов'язався
поставити, а покупець прийняти та
сплатити за медичні препарати
відповідно до Специфікації/рахунку, що
додається до цього Договору і є його
невід'ємною частиною. Згідно зі статтею
1 Договору Специфікація/рахунок має
містити інформацію про найменування
товару, фірму-виробника, одиницю
виміру, загальну кількість товару, ціну
за одиницю товару, загальну вартість
поставки.

Отже, за своєю правовою природою
укладений між сторонами Договір №02/08
від 05.03.2008р. є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцем товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 266 Господарського
кодексу України предметом поставки є
визначені родовими ознаками продукція,
вироби з найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками. Загальна
кількість товарів, що підлягають
поставці, їх часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура)
за сортами, групами, підгрупами, видами,
марками, типами, розмірами
визначаються специфікацією за згодою
сторін, якщо інше не передбачено
законом.

Згідно зі ст. 2 Договору вартість
договору визначається відповідно до
специфікації/рахунку. Валютою Договору
є гривня України.

Згідно з п. 4.1. Договору постачальник
здійснює поставку митно очищеного
товару на склад покупця протягом 10
календарних днів після перерахування
коштів постачальнику. Датою
перерахування є дата зарахування
коштів на рахунок постачальника.

Статтею 5 Договору передбачено, що
приймання-передача товару по кількості
проводиться відповідно до
товаросупровідних документів
(видаткової та податкових накладних), а
по якості - відповідно до документів, що
засвідчують його якість. Постачальник
гарантує, що якість товару має
відповідати найвищому рівню
технологій та стандартів, існуючих у
країні виробника на аналогічні засоби,
нормами і стандартам, законодавчо
встановленим на території України.
Товар вважається належним чином
поставленим з моменту його надходження
на склад покупця згідно п. 4.1. цього
Договору, що супроводжується
оформленням і підписанням накладних і
доручення.

Таким чином, умовами Договору
передбачена попередня оплата товару та
поставка товару протягом 10 календарних
днів після перерахування коштів
постачальнику.

Згідно з п. 11.1. Договору цей Договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до 31 грудня
2010р.

Предметом розгляду у даній справі є
первісні вимоги про стягнення боргу за
Договором №02/08 від 05.03.2008р. та згідно
наступних рахунків і видаткових
накладних: рахунок №СФ-00000 від 05.04.2011р.,
видаткова накладна №05/0504 від 05.04.2011р. на
суму 259 200,00 грн.; рахунок №СФ-00000027 від
05.10.2011р., видаткова накладна №00027 від
05.10.2011р. на суму 185 520,00 грн.; рахунок
№СФ-0000030 від 27.03.2012р., видаткова
накладна №РН-0000030 від 27.03.2012р. на суму 55
800,00 грн.; рахунок №СФ-0000034 від 04.04.2012р.,
видаткова накладна №34 від 04.04.2012р. на
суму 57 600,00 грн.; рахунок №СФ-0000057 від
13.06.2012р., видаткова накладна №57 від
13.06.2012р. на суму 113 400,00 грн., а також
зустрічні вимоги про повернення зайво
сплачених грошей в сумі 41 690,00 грн. При
цьому слід відмітити, що як по
первісному позову, так і по зустрічному
позову заявлялось про застосування
пропуску строків позовної давності.

Так, позивачем за первісним позовом в
матеріали справи надані наступні
видаткові накладні на підтвердження
поставок товару - медикаментів,
відповідачеві за первісним позовом:
№50/04411 від 04.11.2009р. на суму 180 000,00 грн.,
№53/2511 від 25.11.2009р. на суму 180 000,00 грн.,
№54/0412 від 04.12.2009р. на суму 180 000,00 грн., №44
від 01.07.2008р. на суму 126 000,00 грн., №49 від
10.07.2008р. на суму 126 000,00 грн., №52 від
17.07.2008р. на суму 126 000,00 грн., №38/0308 від
03.08.2009р. на суму 171 000,00 грн., №39/2508 від
25.09.2009р. на суму 171 000,00 грн., №40/0109 від
01.09.2009р. на суму 171 000,00 грн., №46/0110 від
01.10.2009р. на суму 180 000,00 грн., №47/1210 від
12.10.2009р. на суму 180 000,00 грн., №49/2210 від
22.10.2009р. на суму 180 000,00 грн., №17/2602 від
26.02.2009р. на суму 189 000,00 грн., №19/0403 від
04.03.2009р. на суму 189 000,00 грн., №22/1103 від
11.03.2009р. на суму 378 000,00 грн6., №23/0604 від
06.04.2009р. на суму 171 000,00 грн., №25/1704 від
17.04.2009р. на суму 171 000,00 грн., №26/2904 від
29.04.2009р. на суму 171 000,00 грн., №28/0805 від
08.05.2009р. на суму 171 000,00 грн., №30/2605 від
26.05.2009р. на суму 171 000,00 грн., №31/1106 від
11.06.2009р. на суму 171 000,00 грн., №32/1906 від
19.06.2009р. на суму 171 000,00 грн., №34/0307 від
03.07.2009р. на суму 171 000,00 грн., №36/1607 від
16.07.2009р. на суму 171 000,00 грн., №90/0311 від
03.11.2008р. на суму 126 000,00 грн., №93/1111 від
11.11.2008р. на суму 126 000,00 грн., №98/1911 від
19.11.2008р. на суму 126 000,00 грн., №102/0212 від
02.12.2008р. на суму 126 000,00 грн., №104/0912 від
09.12.2008р. на суму 144 000,00 грн., №112/2212 від
22.12.2008р. на суму 144 000,00 грн., №83/1410 від
14.10.2008р. на суму 126 000,00 грн., №РН-0000044 від
01.07.2008р. на суму 126 000,00 грн., №76/2309 від
23.09.2008р. на суму 126 000,00 грн., №74/1609 від
16.09.2008р. на суму 126 000,00 грн., №57 від
12.08.2008р. на суму 126 000,00 грн., №04/0203 від
02.03.2011р. на суму 648 000,00 грн., №01/1101 від
11.01.2010р. на суму 180 000,00 грн., №04/2101 від
21.01.2010р. на суму 720 000,00 грн., №05/2501 від
25.01.2010р. на суму 180 000,00 грн., №08/1003 від
10.03.2010р. на суму 360 000,00 грн., №11/0704 від
07.04.2010р. на суму 720 000,00 грн., №13/1105 від
11.05.2010р. на суму 720 000,00 грн., №16/2105 від
21.05.2010р. на суму 360 000,00 грн., №21/1608 від
16.08.2010р. на суму 360 000,00 грн., №29/0110 від
01.10.2010р. на суму 360 000,00 грн., №02/0501 від
05.01.2009р. на суму 189 000,00 грн., №06/1901 від
19.01.2009р. на суму 189 000,00 грн., №16/1802 від
18.02.2009р. на суму 189 000,00 грн., №05/0504 від
05.04.2011р. на суму 259 200,00 грн., №00027 від
05.10.2011р. на суму 182 520,00 грн., №РН-0000030 від
27.03.2012р. на суму 55 800,00 грн., №0034 від
04.04.2012р. на суму 57 600,00 грн., №57 від
13.06.2012р. на суму 113 400,00 грн., №66/2608 від
26.08.2008р. на суму 126 000,00 грн., №54 від
30.07.2008р. на суму 126 000,00 грн., №Рн-0000001 від
21.01.2011р. на суму 648 000,00 грн., №РН-0000042 від
11.09.2009р. на суму 171 000,00 грн., №РН-0000043 від
21.09.2009р. на суму 171 000,00 грн., №РН-0000081 від
06.10.2008р. на суму 126 000,00 грн., №РН-0000055 від
17.12.2009р. на суму 180 000,00 грн., №РН-0000056 від
28.12.2009р. на суму 180 000,00 грн., №РН-0000030 від
05.10.2010р. на суму 288 000,00 грн., №РН-0000028 від
13.09.2010р. на суму 360 000,00 грн., №14/0602 від
06.02.2009р. на суму 189 000,00 грн., №42/1109 від
11.09.2009р. на суму 171 000,00 грн., №52/1611 від
16.11.2009р. на суму 180 000,00 грн., №84/2010 від
20.10.20008р. на суму 126 000,00 грн.

При цьому судова колегія апеляційного
господарського суду відмічає, що
видаткові накладні №РН-0000001 від
21.01.2011р. на суму 648 000,00 грн., №РН-0000042 від
11.09.2009р. на суму 171 000,00 грн., №РН-0000043 від
21.09.2009р. на суму 171 000,00 грн., №РН-0000055 від
17.12.2009р. на суму 180 000,00 грн., №РН-0000056 від
28.12.2009р. на суму 180 000,00 грн., №РН-0000030 від
05.10.2010р. на суму 288 000,00 грн., №РН-0000028 від
13.09.2010р. на суму 360 000,00 грн., №14/0602 від
06.02.2009р. на суму 189 000,00 грн. не
приймаються як належні докази поставки
товару в розумінні ст. 34 ГПК України,
оскільки на них відсутнє проставлення
печатки відповідача за первісним
позовом. Крім цього суд зазначає, що в
разі відсутності печатки на видаткові
накладній, для підтвердження поставки
товару за цією накладною має бути
додана довіреність на отримання
товару, в якій засвідчується підпис
особи, уповноваженої на отримання
товару. Позивачем за зустрічним
позовом не було надано відповідних
довіреностей на отримання товару за
цими видатковими накладними, а отже не
доведено факт поставки за ними.

Разом з тим, приймаються судом як
належні докази поставки видаткові
накладні №42/1109 від 11.09.2009р. на суму 171
000,00 грн., №52/1611 від 16.11.2009р. на суму 180 000,00
грн.. №84/2010 від 20.10.2008р. на суму 126 000,00
грн., №РН-0000081 від 01.10.2008р. на суму 126 000,00
грн., які не містять підпису або печатки
відповідача за первісним позовом. Так,
видаткові накладні №42/1109 від 11.09.2009р.,
№РН-0000081 від 01.10.2008р. та №52/1611 від
16.11.2009р. не містять підпису та печатки
відповідача за первісним позовом,
однак, як встановлено, по ним
здійснювались проплати відповідачем
за первісним позовом з вказівкою у
призначенні платежу на номери та дату
накладних або рахунки, що свідчить про
прийняття товару відповідачем за
первісним позовом по цим накладним.
Видаткова накладна №84/2010 від 20.10.2008р.,
яка не містить відтиску печатки
відповідача за первісним позовом,
приймається, з огляду на наявність
довіреності на отримання товару за
цією накладною, в якій засвідчений
підпис уповноваженої особи на
отримання товару.

Таким чином, позивачем за первісним
позовом належними засобами
доказування доведено поставку
відповідачеві за первісним позовом
товару на загальну суму 12 386 520,00 грн.

Як встановлено вище, між позивачем за
первісним позовом та відповідачем за
первісним позовом правовідносини
виникли на підставі договору поставки.

Частина 6 ст. 265 Господарського кодексу
України передбачає, що до відносин
поставки, не врегульованих цим
Кодексом, застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

В листі Вищого господарського суду
України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
окремих норм матеріального права»
зазначено, що відповідно до частини
першої статті 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.
Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується. При цьому підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманих
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

Отже, виходячи з наведеного,
апеляційний суд відмічає про те, що
обов'язок відповідача за первісним
позовом зі сплати за товару виник з
моменту прийняття товару.

На підтвердження здійснених проплат за
отриманий товар в матеріалах справи
містяться платіжні доручення,
банківські виписки та довідка
Відділення Публічного акціонерного
товариства «Перший український
міжнародний банк» «Регіональний центр
в м. Київ» №КІЕ-52/96 від 23.01.2014р. про
надходження коштів на користь ТОВ
«Інтермедфарма» від контрагента
СПД-Карцелюба Ю.О. за період з 01.01.2008р. по
01.01.2014р.

Так, згідно Довідки ПАТ «Перший
український міжнародний банк» №КІЕ-52/96
від 23.01.2014р. від відповідача за
первісним позовом на рахунок позивача
за первісним позовом за період з
01.01.2008р. по 01.01.2014р. надійшло 13 742 000,00 грн.

У відповідності до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачем за первісним позовом не
доведено належними засобами
доказування факт наявності боргу
відповідача за первісним позовом за
товар - медикаменти.

За таких обставин, відсутні підстави
для задоволення первісних позовних
вимог.

Стосовно заяви відповідача за
первісним позовом про застосування до
вимоги позивача за первісним позовом
строку позовної давності, судова
колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Стаття 267 Цивільного кодексу України
визначає, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

При цьому в п. 2.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
вказується, що за змістом частини
першої статті 261 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Отже, оскільки прав та інтересів
позивача за первісним позовом, про
захист яких він просить суд у
первісному позові, відповідачем за
первісним позовом не порушено, і суд
відмовляє у первісному позові по суті у
зв'язку з необґрунтованістю та
безпідставністю вимог, питання
порушення строку позовної давності не
впливає на суть винесеного рішення і
відповідно, строк позовної давності
при вирішенні спору за первісним
позовом застосуванню не підлягає.

Щодо зустрічних вимог про повернення
зайво сплачених грошей в сумі 41 690,00 грн.
апеляційний суд зазначає наступне.

Так, на думку позивача за зустрічним
позовом, у відповідача за зустрічним
позовом наявний обов'язок повернути
переплату в сумі 41 600,00 грн., яка, як
вказує позивач за зустрічним позовом,
виникла внаслідок неотримання товару
за накладними №РН-0000081 від 01.10.2008р. на
суму 126 000,00 грн., №РН-0000043 від 21.09.2009р. на
суму 171 000,00 грн., №РН-0000055 від 17.12.2009р. на
суму 180 000,00 грн., №РН-0000056 від 28.12.2009р. на
суму 180 000,00 грн.

При цьому, як встановлено судом вище,
видаткові накладні №РН-0000043 від 21.09.2009р.
на суму 171 000,00 грн., №РН-0000055 від 17.12.2009р.
на суму 180 000,00 грн., №РН-0000056 від 28.12.2009р.
на суму 180 000,00 грн. не містять відтиску
печатки позивача за зустрічним
позовом, а тому не можуть слугувати
належним доказом поставки по ним
товару. Разом з тим, матеріали справи
також не містять відомостей про те, що
позивач за первісним позовом
здійснював проплати по цим видатковим
накладним, з огляду на що судова
колегія приходить до висновку про
відсутність як поставки товару,
відображеного в названих вище
накладних, так і оплати по цим
накладним.

Стосовно видаткової накладної №РН-0000081
від 01.10.2008р. на суму 126 000,00 грн., то, як
вбачається, товар згідно неї був
поставлений відповідачем за
зустрічним позовом, отриманий
позивачем за зустрічним позовом та
оплачений у повному обсязі 16.10.2008р.
згідно платіжного доручення №821.

З огляду на наведене, а також з
урахуванням ст. 32, 33, 34 ГПК України,
апеляційний суд вказує на
безпідставність зустрічних позовних
вимог та, у зв'язку з цим відмову в їх
задоволенні, як таких які є
необґрунтованими.

Щодо заявленої заяви про застосування
строків позовної давності до
зустрічної позовної вимоги, то,
виходячи з положень ст. 261 Цивільного
кодексу України, а також викладеного в
п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів», а
також з урахуванням того, що суд
відмовляє у зустрічному позові по суті,
строк позовної давності при вирішенні
спору за зустрічним позовом
застосуванню не підлягає.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтермедфарма» залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014р. у справі №910/22783/13
залишити без змін.

3. Справу №910/22783/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
С.О. Алданова

В.О. Зеленін