КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р. Справа№ 911/1831/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Власова Ю.Л.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (особисто)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Бурівське"
на рішення господарського суду
Київської області від 17.06.2014р. (дата
підписання 23.06.2014р.)

по справі №911/1831/14 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
"Бурівське"

про стягнення 81 749,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернулась до господарського
суду Київської області з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Бурівське"
про стягнення 81 749,55 грн., з яких: 36 465,00
грн. - заборгованості, 2 309,79 грн. - пені, 2
541,61 грн. - інфляційних втрат, 491,53 грн. - 3%
річних, а також 39 941,62 грн. - збитків.

Рішенням господарського суду
Київської області від 17.06.2014р. у справі
№911/1831/14 позов задоволено частково;
стягнуто з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бурівське" на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 36 465 грн. 00 коп. - заборгованості, 2
309 грн. 78 коп. - пені, 2 541 грн. 61 коп. -
інфляційних втрат, 491 грн. 53 коп. - 3%
річних та 934 грн. 35 коп. - судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням,
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Бурівське"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 17.06.2014р. у справі №911/1831/14 та
прийняти нове рішення, яким відмовити
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у
задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення винесене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та з неповним
з'ясуванням всіх обставин, що мають
значення для справи.

Разом з апеляційної скаргою скаржник
подав клопотання про поновлення строку
на апеляційне оскарження рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014р. у
справі №911/1831/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Ільєнок Т.В., Хрипун О.О. поновлено
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю "Бурівське"
строк на подання апеляційної скарги на
рішення господарського суду Київської
області від 17.06.2014р., апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду на 09.09.2014р.

08.09.2014 через відділ документального
забезпечення суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він просить залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржуване
рішення - без змін.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014р., у
зв'язку із перебуванням судді Хрипуна
О.О. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Ільєнок Т.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014р.
розгляд справи №911/1831/14, відкладено на
30.09.2014.

У судове засідання 30.09.2014р. позивач
з'явився. Представник відповідача не
з'явився, про час та місце судового
розгляду повідомлений належним чином.

Судова колегія вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу по суті
за відсутності представника
відповідача, явка якого в судове
засідання обов'язковою не визнавалась.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення позивача,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
05.09.2013 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 (підрядник) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Бурівське"
(замовник) було укладено Договір
підряду на виконання механізованих
сільськогосподарських робіт б/н
(далі-Договір), відповідно до п. 1.1 якого
замовник доручає, а підрядник
зобов'язується виконати, у
відповідності до умов цього Договору,
сільськогосподарські роботи по
збиранню культур врожаю 2012 року
(далі-роботи) зернозбиральним
комбайном, а замовник зобов'язався
прийняти ці роботи та оплатити їх на
умовах цього Договору.

Відповідно до п. 9.1 Договору
здача-приймання виконаних робіт за цим
договором здійснюється сторонами
протягом двох днів з дня закінчення
виконаних підрядником робіт шляхом
підписання уповноваженими
представниками сторін Акту виконаних
робіт, в якому зазначається
обсяги/кількість виконаних
підрядником робіт.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що
розрахунок за виконані підрядником
роботи проводиться замовником
протягом 10 днів після виконання робіт,
підписання сторонами акта виконаних
робіт згідно з п. 9.1 цього договору,
надання підрядником рахунку-фактури.

Згідно з п. 7.1 Договору строк виконання
підрядником сільськогосподарських
робіт по збиранню зернових за цим
Договором становить з 12.09.2013 по 31.12.2013
року включно.

Договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами та діє до
моменту виконання сторонами своїх
зобов'язань (п. 10.1 Договору).

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу
України якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції на виконання умов Договору
позивач виконав сільськогосподарські
роботи по збиранню соняшника обсягом 187
га загальною вартістю 36 465,00 грн., що
підтверджується підписаним сторонами
та скріпленим їх печатками Актом
прийняття-передачі виконаних робіт від
31.10.2013 б/н. В п. 4 вказаного Акту
прийняття-передачі виконаних робіт
зазначено, що жодних претензій по
якості та обсягу робіт замовник не має.

Позивачем на оплату вартості виконаних
робіт було виставлено рахунок №36 від
22.11.2013 на суму 36 465,00 грн.

Втім, відповідач свої обов'язки за
договором в частині оплати вартості
виконаних робіт не виконав, внаслідок
чого за ним утворилось заборгованість
в розмірі 36 465,00 грн.

23.12.2013 та 07.02.2014 позивачем надсилались
відповідачу листи (претензії),
відповідно до яких позивач інформував
останнього про наявність
заборгованості за договором та вимагав
її погашення.

Однак, відповідач на вказані листи не
відповів, остаточні розрахунки за
договором не провів.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене та
відсутність доказів сплати
відповідачем заборгованості, висновок
місцевого господарського суду про
стягнення з відповідача 36 465,00 грн.
заборгованості по оплаті вартості
виконаних робіт відповідає матеріалам
справи та вимогам законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, позивач
нарахував 2 309,79 грн. пені за період з
02.12.2013 по 14.05.2014 на 36 465,00 грн.
заборгованості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 661 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею), у
відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу України, є грошова сума або
інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 11.3 Договору передбачено, що у
разі несвоєчасного виконання
замовником своїх зобов'язань за п. 6.1
цього Договору замовник сплачує
підряднику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
невиконаних робіт за кожен день
прострочення.

Суд першої інстанції врахувавши вимоги
вищезазначених норм Закону та положень
договору, в межах заявленого позивачем
періоду, визнав арифметично вірним
розмір пені в сумі 2 309,78 грн. та дішов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 2 309,79 грн. пені
підлягає частковому задоволенню в
розмірі 2 309,78 грн.

Однак, судом першої інстанції не
враховано, що в п.11.3. Договору сторони
передбачили, що у разі несвоєчасного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань по оплаті виконаних робіт,
він сплачує позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості невиконаних робіт за кожен
день прострочення.

Отже, умовами договору нарахування
пені у відсотковому відношенні від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання не передбачено, а тому
вимога позивача про стягнення з
відповідача 2 309,79 грн. пені, нарахованої
на суму заборгованості в розмірі 36 465,00
грн. задоволенню не підлягає.

Таким чином, рішення місцевого
господарського суду в частині
стягнення 2 309,78 грн. пені підлягає
скасуванню з прийняттям в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні позову про стягнення 2 309,78
грн. пені.

Також, у зв'язку з невиконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
Договором позивачем нараховані 2 541 грн.
61 коп. - інфляційних втрат та 491 грн. 53
коп. - 3% річних за період з 02.12.2013 по
14.05.2014.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що
розрахунок за виконані підрядником
роботи проводиться замовником
протягом 10 днів після виконання робіт,
підписання сторонами акта виконаних
робіт згідно з п. 9.1 цього договору,
надання підрядником рахунку-фактури.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що виставлення 22.11.2013
позивачем рахунка на оплату №36
породжує у відповідача обов'язок щодо
оплати виконаних робіт у повному
обсязі, у відповідності до п. 9.1
договору, до 02.12.2013.

Оскільки відповідно до ст. 253
Цивільного кодексу України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок, то десятиденний термін на
оплату виконаних робіт закінчується
02.12.2013. Отже, прострочення оплати настає
з 03.12.2013, а тому арифметично вірним є
розрахунок 3% річних з 03.12.2013 по 14.05.2014
розмір яких становить 488,53 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат,
враховуючи Рекомендації Верховного
Суду України щодо порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ, викладених в Листі Верховного
Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р.,
відповідно до яких визначення
загального індексу за певний період
часу здійснюється шляхом перемноження
помісячних індексів, тобто
накопичувальним підсумком, судовою
колегією встановлено, що арифметично
вірний розмір інфляційних втрат
складає 2 534,51 грн.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
491, 53 грн. - 3% річних та 2 541, 61 грн. -
інфляційних втрат підлягають
задоволенню частково в розмірі 488,53 грн
- 3% річних та 2 534,51 грн. - інфляційних
втрат. Таким чином, рішення місцевого
господарського суду в частині
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат підлягає зміні.

Позивач, також, просив суд стягнути з
відповідача 39 941,62 грн. збитків з
підстав ст. 22 Цивільного кодексу
України та ст. 224 Господарського
кодексу України посилаючись на те, що
сторони попередньо узгодили виконання
сільськогосподарських робіт по
збиранню культур в межах 1 200 га
протягом вересня-грудня 2013 року, у той
час, як відповідач забезпечив позивача
об'ємами робіт лише у розмірі 187 га, чим
завдав позивачу збитки, а саме:

- 30 000 грн. затрати на оренду комбайнів
за листопад-грудень 2013 року,

- 5 933,11 грн. сукупного розміру
заробітної плати, виплаченої найманим
працівникам позивача за
листопад-грудень 2013 року,

- 4 008,51 грн. сукупного розміру податків
при нарахуванні заробітної плати
найманим працівникам позивача за
листопад-грудень 2013 року.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Приписами статей 224, 225 Господарського
кодексу України унормовано, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Підставою для настання
господарсько-правової
відповідальності, передбаченої ст. 224
Господарського кодексу України, ст. 22
ЦК України є правопорушення, що включає
в себе певні елементи: збитки,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла збитки; причинний зв'язок між
ними; вина. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення, за
загальним правилом, виключає настання
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, в обґрунтування заявленої
позовної вимоги позивач посилається на
те, що п. 2.2 договору сторони попередньо
узгодили обсяг робіт (гектарів) по
збиранню соняшника в межах 1 200 га
протягом вересня-грудня 2013. Натомість,
забезпечення позивача меншими
обсягами робіт позбавило останнього
того, на що він розраховував при
укладенні договору, і, як наслідок,
призвело до завдання позивачу збитків
у розмірі плати за оренду комбайнів,
виплаченої заробітної плати найманим
працівниками та податків, сплачених у
зв'язку з нарахуванням заробітної
плати протягом листопада-грудня 2013
року, тобто періоду, протягом якого
позивач розраховував виконувати
роботи по збиранню врожаю за договором.

Проте, положеннями п. 2.3 договору
передбачено, що попередньо узгоджені
обсяги робіт можуть бути змінені з
ініціативи замовника у зв'язку з
погодними умовами. Таким чином,
попередньо погоджені сторонами за
договором обсяги робіт не є сталими і
можуть бути змінені за ініціативи
замовника, що свідчить про
необґрунтованість посилань позивача
як на протиправність поведінки
відповідача, так і на наявність вини
останнього.

При цьому, недоведеність позивачем
протиправної поведінки відповідача
спростовує посилання позивача на
завдання саме відповідачем останньому
39 941,62 грн. збитків, пов'язаних з оплатою
оренди комбайнів, сплатою заробітної
плати та податків, і, як наслідок,
свідчить про недоведеність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями (бездіяльністю) відповідача та
збитками позивача.

З огляду на вимоги наведених
нормативних приписів, а також
враховуючи недоведеність позивачем
наявності у сукупності всіх елементів
складу правопорушення, яке тягне за
собою відповідальність у вигляді
відшкодування завданих збитків в
порядку ст. 22 ЦК України, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що вимога
позивача про стягнення з відповідача 39
941,62 грн. збитків, завданих внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бурівське" підлягає
задоволенню частково, а рішення
господарського суду Київської області
від 17.06.2014р у справі №911/1831/14 має бути
скасовано в частині стягнення 2 309 грн. 78
коп. пені та змінено в частині
стягнення 3 % річних та інфляційних
втрат.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Бурівське"
на рішення господарського суду
Київської області від 17.06.2014р у справі
№911/1831/14 задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду
Київської області від 17.06.2014р у справі
№911/1831/14 скасувати в частині стягнення 2
309 грн. 78 коп. - пені та змінити в частині
стягнення 3 % річних та інфляційних
втрат.

3. Резолютивну частину рішення викласти
в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бурівське" (08600,
Київська обл., м. Васильків, вул.
Володимирська, 57А, оф. 12,
ідентифікаційний код 05388799) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 36 465 (тридцять шість тисяч
чотириста шістдесят п'ять) грн. 00 коп.
заборгованості, 2 534 (дві тисячі п'ятсот
тридцять чотири) грн. 51 коп. інфляційних
втрат, 488 (чотириста вісімдесят вісім)
грн. 53 коп. 3% річних та 872 (вісімсот
сімдесят дві) грн. 67 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити."

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Бурівське"
(08600, Київська обл., м. Васильків, вул.
Володимирська, 57А, оф. 12,
ідентифікаційний код 05388799) 61
(шістдесят одну) грн. 95 коп. - судового
збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити
господарському суду Київської області.

6. Матеріали справи № 911/1831/14 повернути
до господарського суду Київської
області.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Т.В. Ільєнок

Ю.Л. Власов