КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/9449/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук
Р.А.

за участю представників:

від позивача Гуцала М.М. -
дов. №46 від 19.08.2014р.

від відповідача Ігнатенка
О.В. - дов. №23-35 від 20.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства

Акціонерний
комерційний банк «Аркада»

на рішення господарського
суду міста Києва

від 15.07.2014р. (суддя
Удалова О.Г.)

у справі №910/9449/14

за позовом Публічного
акціонерного товариства

Акціонерний
комерційний банк «Аркада»

(далі - ПАТ АКБ
«Аркада»)

до Публічного
акціонерного товариства

«Домобудівний
комбінат №4» (далі - ПАТ «ДБК-4»)

про стягнення 15 474 497,84
грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.07.2014р. у справі №910/9449/14 в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись зі згаданим рішенням,
позивач оскаржив його в апеляційному
порядку, просив скасувати та прийняти
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі, визначивши розмір
винагороди на рівні звичайних цін за
аналогічні послуги станом на 08.12.2006
року. В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що місцевий суд при прийнятті
оскарженого рішення порушив норми
процесуального права (ст.ст.34, 41, 43, 84 ГПК
України), неповно з'ясував обставини
справи, що мають значення для вирішення
спору, надав неправильну оцінку
доказам, неправильно застосував норми
ст.ст.1, 2, 9, 16, 21 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» (далі
- Закон), що призвело до прийняття
незаконного та необґрунтованого
рішення. Зокрема, на думку апелянта,
неправильне тлумачення судом першої
інстанції положень Закону призвело до
невірного висновку суду щодо
відсутності в Законі вказівки, яким
саме договором має регулюватись
питання сплати забудовником
винагороди управителю тощо.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р.
апеляційну скаргу ПАТ АКБ «Аркада»
прийнято до провадження в складі
колегії суддів: головуючий суддя
Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О.,
Рябуха В.І. та призначено розгляд
справи на 26.08.2014 року.

26.08.2014р. до Київського апеляційного
господарського суду від ПАТ АКБ
«Аркада» надійшло клопотання про
призначення у справі №910/9449/14
комплексної (економічної та
товарознавчої) судової експертизи.

В судовому засіданні 26.08.2014р. на
підставі ст.77 ГПК України було
оголошено перерву до 22.09.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р., в
зв'язку з перебуванням судді
Дикунської С.Я. у відпустці, змінено
склад суду та визначено судову колегію
в складі: головуючий суддя Алданова
С.О., судді: Коршун Н.М., Рябуха В.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р.
апеляційну скаргу ПАТ АКБ «Аркада»
прийнято до провадження в складі
колегії суддів: головуючий суддя
Алданова С.О., судді: Коршун Н.М.,
Рябуха В.І. та відкладено розгляд
справи на 14.10.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014р., в
зв'язку з виходом судді Дикунської С.Я.
з відпустки, змінено склад суду та
визначено судову колегію в складі:
головуючий суддя Дикунська С.Я., судді:
Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р.
апеляційну скаргу ПАТ АКБ «Аркада»
прийнято до провадження в складі
колегії суддів: головуючий суддя
Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О.,
Коршун Н.М.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
17.05.2011р. «Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України» (п.9-2) встановлено, що у разі
зміни складу суду апеляційної
інстанції розгляд ним справи
починається заново, спочатку
починається й визначений статтею 102 ГПК
строк розгляду апеляційної скарги.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримав подане ним
клопотання про призначення
комплексної (економічної та
товарознавчої) судової експертизи,
просив його задовольнити, в разі
залишення клопотання без задоволення
просив задовольнити апеляційну скаргу,
оскаржене рішення скасувати за
наведених в ній підстав та прийняти
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача проти
клопотання та проти доводів скарги
заперечив, просив не брати їх до уваги,
а відтак рішення місцевого суду як
законне та обґрунтоване залишити без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши доводи апеляційної
скарги, дослідивши долучені до
матеріалів справи письмові докази,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
клопотання про призначення
комплексної (економічної та
товарознавчої) судової експертизи та
апеляційна скарга не підлягають
задоволенню.

Так, ПАТ АКБ «Аркада» звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ «ДБК-4» про стягнення 15 474
497,84 грн. Позовні вимоги мотивовано тим,
що між позивачем та відповідачем
укладено генеральний договір від
08.12.2006р. (далі - Генеральний договір), за
умовами якого позивач зобов'язувався
своєчасно здійснювати фінансування
будівництва на умовах Генерального
договору. За твердженнями позивача,
протягом дії Генерального договору
відповідачем було одержано послугу
щодо залучення та перерахування
позивачем коштів на фінансування
будівництва об'єктів, яка не була
оплачена відповідачем тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши
пояснення представників сторін,
розглянувши надані документи та
матеріали, з'ясувавши обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, дійшов висновку про
безпідставність й необґрунтованість
позовних вимог, відтак відмовив в їх
задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд
посилався на те, що умовами
Генерального договору не передбачено
винагороди, яку забудовник сплачує
банку-управителю за послуги з
перерахування залучених коштів на
фінансування будівництва, питання
виплати такої винагороди не
врегульоване. Разом з тим суд вважав, що
Законом не встановлено, яким саме
договором повинно бути врегульоване
питання винагороди позивача за
перерахування коштів на фінансування
будівництва, а відтак дійшов висновку,
що позивач отримав право на
передбачену ст.21 Закону винагороду за
умовами укладеного між сторонами
01.06.2007р. Договору банківського рахунку
тощо.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України
«Про інвестиційну діяльність»
інвестування та фінансування
будівництва об'єктів житлового
будівництва з використанням
недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, у тому
числі в управління, може здійснюватися
виключно через фонди фінансування
будівництва, фонди операцій з
нерухомістю, інститути спільного
інвестування, а також шляхом емісії
цільових облігацій підприємств,
виконання зобов'язань за якими
здійснюється шляхом передачі об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва. Інші способи фінансування
будівництва таких об'єктів
визначаються виключно законами.

З огляду на наведене, фінансування
будівництва житла за кошти фізичних та
юридичних осіб в Україні здійснюється
виключно на підставі приписів Закону,
зокрема, ст.1 якого визначено, що цей
Закон встановлює загальні принципи,
правові та організаційні засади
залучення коштів фізичних і юридичних
осіб в управління з метою фінансування
будівництва житла та особливості
управління цими коштами, а також
правові засади та особливості випуску,
розміщення та обліку сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю.

Як встановлено матеріалами справи,
08.12.2006р. між позивачем
(банком-управителем) та відповідачем
(забудовником) на підставі Закону
укладено Генеральний договір, за
умовами п.1.1 якого забудовник
зобов'язався організувати спорудження
об'єктів будівництва у встановлені
строки та належної якості, ввести
об'єкти будівництва в експлуатацію та
оформити право власності довірителів
на закріпленні за ними об'єкти
інвестування, а банк-управитель -
своєчасно здійснювати фінансування
будівництва на умовах Генерального
договору.

На підставі ст.2 Закону договір
управління майном - договір, за яким
установник управління передає
управителю у довірчу власність майно з
метою досягнення визначених ним цілей
та встановлює обмеження щодо окремих
дій управителя з управління цим майном.
За цим Законом договором управління
майном для фонду фінансування
будівництва (далі - ФФБ) є договір про
участь у ФФБ.

У відповідності до ст.11 Закону
фінансова установа, яка відповідає
вимогам цього Закону, може за власною
ініціативою створити ФФБ. ФФБ не є
юридичною особою. ФФБ може бути двох
видів - ФФБ виду А та ФФБ виду Б.

Сторони погодили, що ФФБ за програмою
відповідача є виду А.

Для ФФБ виду А поточну ціну вимірної
одиниці об'єкта будівництва, споживчі
властивості об'єктів інвестування та
об'єкта будівництва, коефіцієнти
поверху та комфортності визначає
забудовник, при цьому він приймає на
себе ризик щодо недостатності
залучених коштів на спорудження
об'єкта будівництва та зобов'язаний
своєчасно ввести його в експлуатацію
відповідно до проектної документації і
виконати усі необхідні роботи для
дотримання технічних характеристик
об'єктів інвестування та об'єкта
будівництва незалежно від обсягу
фінансування (ч.3 ст.11 Закону).

Як встановлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи, об'єкти
будівництва введено в експлуатацію, що
підтверджується актами державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта та сертифікатом відповідності.

Законом (ч.1 ст.21) встановлено, що за
перерахування коштів на фінансування
будівництва управитель отримує
винагороду: для ФФБ виду А управителю
таку винагороду сплачує забудовник у
розмірі, строки та в порядку, погоджені
із забудовником при укладанні
договору. За погодженням управителя та
забудовника, при перерахуванні коштів
на фінансування будівництва із фонду
фінансування будівництва, управитель
може утримувати належну йому
винагороду самостійно за рахунок
коштів ФФБ.

У відповідності до ч.7 ст.179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК
України).

Як видно з Генерального договору, в
ньому відсутні положення, якими би
передбачалася винагорода, яку
забудовник сплачує банку-управителю за
послуги з перерахування залучених на
фінансування будівництва коштів.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших встановлених договором або
законом випадках.

Як видно з матеріалів справи, укладений
між сторонами Генеральний договір на
момент прийняття оскарженого рішення є
чинним, доказів звернення позивача до
відповідача з пропозицією зміни або
розірвання цього правочину матеріали
справи не містять.

З огляду на те, що в Генеральному
договорі відсутні положення щодо
винагороди, яку забудовник сплачує
банку-управителю за послуги з
перерахування залучених на
фінансування будівництва коштів,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що питання щодо
виплати такої винагороди не
врегульоване на підставі ст.21 Закону, а
відтак суд першої інстанції правомірно
прийняв рішення про відмову в
задоволенні позову.

Крім цього, як вище згадувалось, 26.08.2014р.
до апеляційного суду надійшло
клопотання позивача про призначення
комплексної (економічної та
товарознавчої) судової експертизи з
метою визначення дійсної суми
перерахованих управителем коштів на
фінансування спорудження забудовником
об'єктів будівництва, з розрахунку
якого суд в змозі у разі задоволення
позову визначити розмір винагороди
управителя ФФБ та суму коштів, що
підлягатимуть стягненню за отриману і
неоплачену послугу.

Проте, зважаючи на відсутність підстав
для задоволення позову, апеляційний
господарський суд так само не знайшов
підстав для призначення комплексної
(економічної та товарознавчої) судової
експертизи, відтак дійшов висновку про
відмову в задоволенні вищезгаданого
клопотання позивача.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновками місцевого суду, як
законними, обґрунтованими обставинами
й матеріалами справи, детальний аналіз
яких, як і нормативне обґрунтування
прийнятого судового рішення наведено
місцевим судом, підстав для скасування
його не знаходить. Доводи апелянта по
суті скарги, як безпідставні й
необґрунтовані не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджуються
жодними доказами по справі й не
спростовують викладених в судовому
рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Аркада» залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 15.07.2014р. у справі
№910/9449/14 - без змін.

Матеріали справи №910/9449/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
С.Я. Дикунська

Судді
С.О. Алданова

Н.М. Коршун