м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державної організації
"Українське агентство з авторських та
до Приватної організації "Організація
колективного управління авторськими і
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Дочірнє підприємство
про спростування недостовірної
інформації та зобов'язання вчинити дії
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Матросов Д.Г.
від відповідача: Хлєбніков С.Г.
від третьої особи: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Державна організація "Українське
агентство з авторських та суміжних
прав" (далі-позивач або ДО УААСП)
звернулася до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватної
організації "Організація колективного
управління авторськими і суміжними
правами" (далі-відповідач) про визнання
недостовірною та такою, що порушує
особисте немайнове право на
недоторканність ділової репутації
інформацію про Державну організацію
«Українське агентство з авторських та
суміжних прав», поширену Приватною
організацією «Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами» у листі вих. № 30/04/14-1
від 30.04.2014 р., адресованому Дочірньому
підприємству «Адідас-Україна», а саме
інформацію, що міститься у фразі «з
того факту, що ДО «УААСП» не є
організацією колективного управління
випливає...» та зобов'язання
відповідача протягом одного місяця
після набрання рішенням суду законної
сили, спростувати інформацію, поширену
у листі вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р.,
адресованому Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна», а саме інформацію, що
міститься у фразі «з того факту, що ДО
«УААСП» не є організацією колективного
управління випливає...» шляхом
направлення на адресу Дочірнього
підприємства «Адідас-Україна» листа з
оголошеною цінністю та описом
вкладення, в якому, викласти наступний
«Державна організація «Українське
агентство з авторських та суміжних
організацію колективного управління,
яка діє на підставі Статуту, Свідоцтва
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
про облік організації колективного
управління № 3/2003 від 22.08.2003 р. та згідно
зі статтями 47- 49 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» від
23.12.1993 р. № 3792-ХН управляє на
колективній основі майновими правами
суб'єктів авторського права та
суміжних прав. Твердження (інформація)
Приватної організації «Організація
колективного управління авторськими
та суміжними правами», викладені в
листі вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р.,
адресованому Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна», що містяться у фразі
«з того факту, що ДО «УААСП» не є
організацією колективного управління
випливає...» є недостовірними».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
поширена відповідачем інформація є
недостовірною та порушує особисті
немайнові права, тобто завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.08.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 11.09.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
документи. Залучено Дочірнє
підприємство "Адідас-Україна" третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
09.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник
відповідача подав відзив на позов, в
якому проти позову заперечив та
пояснив, що у листі, у якому на думку
позивача була викладена недостовірна
інформація, насправді була зазначена
правова позиція, що повністю
відповідає чинному законодавству.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
позивача та третьої особи, зокрема
неналежне виконання ними вимог суду.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та надав
Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував з
підстав, викладених у відзиві.
Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, однак про час, дату
та місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (копія
в матеріалах справи).
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2014 р. до Державної організації
«Українське агентство з авторських та
суміжних прав» звернулося Дочірнє
підприємство «Адідас-Україна» з листом
вих. № 348/14, в якому з посиланням на
обставини, викладені в листі
відповідача вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р. та
адресованому третій особі, просило
невідкладно надати коментарі.

04.06.2014 р., після отримання
вищезазначеного листа Дочірнього
підприємства «Адідас-Україна»,
позивачу стало відомо про інформацію,
оприлюднену Приватною організацією
«Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами» у
листі вих. №30/04/14-1 від 30.04.2014 р.,
наступного змісту:

«З того факту, що ДО «УААСП» не є
організацією колективного управління
випливає, що їх право надавати дозволи
на використання музичних творів
обмежуються лише тими правами,
відповідно до яких були укладені
договори доручення з суб'єктами
авторського права - ч. 5 ст. 47 Закону Про
авторське право і суміжні права».

Така інформація, на думку позивача,
завдає значної шкоди діловій репутації
останнього, оскільки у третьої особи
може сформуватися помилкове уявлення
про відсутність або обмеження у ДО
«УААСП» правового статусу організації
колективного управління та права
надавати дозвіл на використання
музичних творів.

На підтвердження факту
недостовірності інформації,
викладеної відповідачем у листі вих. №
30/04/14-1 від 30.04.2014 р., позивач посилається
на лист Державної служби
інтелектуальної власності України
№1-12/581 від 24.01.2014 р., в якому
зазначається, що свідоцтво №3/2003 від
22.08.2003 р. є чинним.

Тому на думку позивача, інформація,
викладена відповідачем у листі вих. №
30/04/14-1 від 30.04.2014 р., адресованому
Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна» в частині: «З того
факту, що ДО «УААСП» не є організацією
колективного управління випливає, що
їх право надавати дозволи на
використання музичних творів
обмежуються лише тими правами,
відповідно до яких були укладені
договори доручення з суб'єктами
авторського права - ч. 5 ст. 47 Закону Про
авторське право і суміжні права» є
недостовірною та підлягає
спростуванню.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 94 ЦК України, юридична особа
має право на недоторканність її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті немайнові права, які можуть їй
належати.

У відповідності до ч. 1 ст. 200 Цивільного
кодексу України, інформацією є
документовані або публічно оголошені
відомості про події та явища, що мали
або мають місце у суспільстві, державі
та навколишньому середовищі.

Статтею 1 Закону України «Про
інформацію» визначено, що під
інформацією розуміється будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді,
під документом - матеріальний носій, що
містить інформацію, основними
функціями якого є її збереження та
передавання у часі та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України
"Про інформацію", кожна особа має право
на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. Реалізація права
на інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про
інформацію" визначено, що право на
інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті
визначено, що ніхто не може обмежувати
права особи у виборі форм і джерел
одержання інформації, за винятком
випадків, передбачених законом. Суб'єкт
інформаційних відносин може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України,
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір. Здійснення цих
прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України
зокрема, встановлено, що кожному
гарантується судовий захист права
спростовувати недостовірну інформацію
про себе і членів своєї сім'ї та права
вимагати вилучення будь-якої
інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91
Цивільного кодексу України, юридична
особа здатна мати такі ж права та
обов'язки (цивільну правоздатність), як
і фізична особа, крім тих, які за своєю
природою можуть належати лише людині.

Згідно з ст. 201 Цивільного кодексу
України, особистими немайновими
благами, які охороняються цивільним
законодавством, є, в тому числі, ділова
репутація, ім'я (найменування), а також
інші блага, які охороняються цивільним
законодавством.

Частиною 1 статті 94 Цивільного кодексу
України передбачено право юридичної
особи на недоторканність її ділової
репутації, на таємницю кореспонденції,
на інформацію та інші особисті
немайнові права, які можуть їй
належати. Особисті немайнові права
юридичної особи захищаються
відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2007
р № 01-8/184 "Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про інформацію"
зазначено, що за змістом приписів ст. 91
ЦК України право на спростування
недостовірної інформації, передбачене
ст. 277 ЦК України, належить не лише
фізичним, але й юридичним особам у
передбачених законом випадках, у тому
числі як спосіб судового захисту проти
поширення інформації, що шкодить
діловій репутації господарюючого
суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як
і фізична особа, має право на відповідь,
а також на спростування недостовірної
інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277
ЦК України та право на недоторканність
ділової репутації відповідно до ч. 1 ст.
299 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається,
що негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі ст. 34 ГК України,
дискредитацією суб'єкта
господарювання є поширення у будь-якій
формі неправдивих, неточних або
неповних відомостей, пов'язаних із
особою чи діяльністю суб'єкта
господарювання, які завдали або могли
завдати шкоди діловій репутації
суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 277 ЦК України,
спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було надіслано третій
особі листа вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р., в
якому міститься зокрема наступна
інформація: «З того факту, що ДО «УААСП»
не є організацією колективного
управління випливає, що їх право
надавати дозволи на використання
музичних творів обмежуються лише тими
правами, відповідно до яких були
укладені договори доручення з
суб'єктами авторського права - ч. 5 ст. 47
Закону Про авторське право і суміжні
права».

В свою чергу, третя особа звернулася з
листом 348/14 від 02.06.2014 р. до позивача з
проханням надати коментарі щодо
претензій, викладених відповідачем у
листах та додаються до нього.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.08.2003 р. Державним департаментом
інтелектуальної власності було видано
Державному підприємству «Українське
агентство з авторських та суміжних
прав» свідоцтво №3/2003 про облік
організацій колективного управління.

Відповідно до наказу Державної служби
інтелектуальної власності України від
25.07.2013 р. № 392-н було припинено
діяльність ДП "УААСП" шляхом
реорганізації (перетворення) в ДО
"УААСП", яка є правонаступником всього
майна, прав та обов'язків ДП "УААСП",
заснована на державній власності і
належить до сфери управління Державної
служби інтелектуальної власності
України.

Згідно з п. 8 Порядку обліку організацій
колективного управління та здійснення
нагляду за їх діяльністю,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки України від 21.05.2003 р. № 311,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.06.2003 р. за № 436/7757, до
Реєстру обліку організацій
колективного управління було внесено
відомості про реорганізацію ДП УААСП
шляхом перетворення в державну
організацію.

Оскільки чинним законодавством не
передбачено анулювання або
переоформлення виданих свідоцтв про
облік організацій колективного
управління у зв'язку з їх
реорганізацією, то свідоцтво № 3/2003 від
22.08.2003 р. є чинним відповідно до ДО
"УААСП", що також підтверджується
листом Державної служби
інтелектуальної власності України від
24.01.2014 р. № 1-12/581 на запит позивача.

Таким чином, враховуючи, що позивач
набув статусу організації
колективного управління згідно
свідоцтва № 3/2003 від 22.08.2003 р. про облік
організації колективного управління,
яке є чинним, відповідно
спростовуються твердження
відповідача, викладені в листі вих. №
30/04/14-1 від 30.04.2014 р., який адресований
третій особі.

Так, відповідно до п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
зазначено, що обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем доведено
поширення інформації, викладеній у
листі вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р., яка не
відповідає дійсності, а відповідачем
не надано суду належних доказів на
підтвердження достовірності
інформації, викладеній у вказаному
листі в частині: «З того факту, що ДО
«УААСП» не є організацією колективного
управління випливає, що їх право
надавати дозволи на використання
музичних творів обмежуються лише тими
правами, відповідно до яких були
укладені договори доручення з
суб'єктами авторського права - ч. 5 ст. 47
Закону Про авторське право і суміжні
права».

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: - поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб; -
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; - поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; - поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Відповідно до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази на
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Крім того, суд відзначає, що інформація,
викладена в листі вих. № 30/04/14-1 від
30.04.2014 р. не є оціночними судженнями з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» вказано, що вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначати характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

За таких обставин, оскільки відповідач
не виконав покладеного на нього
обов'язку доведення, що поширена
інформація є достовірною, враховуючи
той факт, що позивач надав докази
недостовірності поширеної інформації,
а поширена інформація не являється
оціночним судженням, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині визнання недостовірною
та такою, що порушує особисте немайнове
право на недоторканність ділової
репутації інформацію про Державну
організацію «Українське агентство з
авторських та суміжних прав», поширену
Приватною організацією «Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами» у листі вих. № 30/04/14-1
від 30.04.2014 р., адресованому Дочірньому
підприємству «Адідас-Україна», а саме:
«з того факту, що ДО «УААСП» не є
організацією колективного управління
випливає...», яка підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦК України,
суб'єкт відносин у сфері інформації
може вимагати усунення порушень його
права та відшкодування майнової і
моральної шкоди, завданої такими
правопорушеннями.

Спростування недостовірної інформації
відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Пунктом 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009
року № 1 передбачено, що спростування
має здійснюватися у такий самий спосіб,
у який поширювалася недостовірна
інформація. У разі, якщо спростування
недостовірної інформації неможливо чи
недоцільно здійснити у такий же спосіб,
у який вона була поширена, то воно
повинно проводитись у спосіб,
наближений (адекватний) до способу
поширення, з урахуванням максимальної
ефективності спростування та за умови,
що таке спростування охопить
максимальну кількість осіб, що
сприйняли попередньо поширену
інформацію.

Оскільки відповідачем поширена
недостовірна інформація в листі,
направленому на адресу третьої особи,
відповідно обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права, у вигляді
зобов'язання відповідача шляхом
направлення на адресу Дочірнього
підприємства «Адідас-Україна» листа з
текстом спростування, є законним та
відповідає положенням ч. 7 ст. 277 ЦК
України.

Отже, враховуючи наявність листа вих. №
30/04/14-1 від 30.04.2014 р., адресованому
Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна», який містить
недостовірну інформацію та продовжує
порушувати особисті немайнові права
позивача, зокрема негативно впливає на
ділову репутацію останнього, суд
визнає обґрунтованими вимоги позивача
в частині: - зобов'язання відповідача
протягом одного місяця після набрання
рішенням суду законної сили,
спростувати інформацію, поширену у
листі вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р.,
адресованому Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна», а саме інформацію, що
міститься у фразі «з того факту, що ДО
«УААСП» не є організацією колективного
управління випливає...» шляхом
направлення на адресу Дочірнього
підприємства «Адідас-Україна» листа з
оголошеною цінністю та описом
вкладення, в якому, викласти наступний
текст:

«Державна організація «Українське
агентство з авторських та суміжних
прав» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького,
41-А, офісне прим. 1-3, ) є
організацію колективного управління,
яка діє на підставі Статуту, Свідоцтва
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
про облік організації колективного
управління № 3/2003 від 22.08.2003 р. та згідно
зі статтями 47- 49 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» від
23.12.1993 р. № 3792-ХН управляє на
колективній основі майновими правами
суб'єктів авторського права та
суміжних прав. Твердження (інформація)
Приватної організації «Організація
колективного управління авторськими
та суміжними правами», викладені в
листі вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р.,
адресованому Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна», що містяться у фразі
«з того факту, що ДО «УААСП» не є
організацією колективного управління
випливає...» є недостовірними».

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державної організації
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" задовольнити.

2. Визнати недостовірною та такою, що
порушує особисте немайнове право на
недоторканність ділової репутації
інформацію про Державну організацію
«Українське агентство з авторських та
суміжних прав», поширену Приватною
організацією «Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами» у листі вих. № 30/04/14-1
від 30.04.2014 р., адресованому Дочірньому
підприємству «Адідас-Україна», а саме
інформацію, що міститься у фразі «з
того факту, що ДО «УААСП» не є
організацією колективного управління
випливає...».

3. Зобов'язати Відповідача протягом
одного місяця після набрання рішенням
суду законної сили, спростувати
інформацію, поширену у листі вих. №
30/04/14-1 від 30.04.2014 р., адресованому
Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна», а саме інформацію, що
міститься у фразі «з того факту, що ДО
«УААСП» не є організацією колективного
управління випливає...» шляхом
направлення на адресу Дочірнього
підприємства «Адідас-Україна» листа з
оголошеною цінністю та описом
вкладення, в якому, викласти наступний
текст:

«Державна організація «Українське
агентство з авторських та суміжних
прав» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького,
41-А, офісне прим. 1-3, ) є
організацію колективного управління,
яка діє на підставі Статуту, Свідоцтва
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
про облік організації колективного
управління № 3/2003 від 22.08.2003 р. та згідно
зі статтями 47- 49 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» від
23.12.1993 р. № 3792-ХН управляє на
колективній основі майновими правами
суб'єктів авторського права та
суміжних прав. Твердження (інформація)
Приватної організації «Організація
колективного управління авторськими
та суміжними правами», викладені в
листі вих. № 30/04/14-1 від 30.04.2014 р.,
адресованому Дочірньому підприємству
«Адідас-Україна», що містяться у фразі
«з того факту, що ДО «УААСП» не є
організацією колективного управління
випливає...» є недостовірними».

4. Стягнути з Приватної організації
"Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами" (02100, м.
Київ, вул. Бажова, буд. 15/20,
ідентифікаційний код - 37396151) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь Державної
організації "Українське агентство з
авторських та суміжних прав" (01030, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 41, літ.
А, оф. прим. 1,2,3, ідентифікаційний код -
31025266) 1 218 (одну тисячу двісті
вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 17.10.2014 р.

Суддя

Бондарчук В.В.