КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"22" жовтня 2014 р. Справа №5011-66/10421-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової
Л.Г.

суддів:
Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання:
Підченко О.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Фесюк С.І. за довіреністю
№16-1-4Д від 17.02.2014, РадкевичО.І. -
Директор, Костюк С.Ю. за довіреністю
№16-14/Д від 17.02.2014;

від позивача: Сидоренко В.А. за
довіреністю б/н від 04.06.2013;

від відповідача: Литвиненко О.М. за
довіреністю від 30.03.2013;

Розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів" "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України

на рішення Господарського суду міста
Києва від 05.09.2012

у справі №5011-66/10421-2012 (суддя Гончаров
С.А.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Квазар"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТА"

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Квазар" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТА" про визнання
права власності.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.09.2012 позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Квазар" задоволені повністю. Визнано
за Публічним акціонерним товариством
"Квазар" право власності на частину
Одноповерхової прибудови І-го поверху
приміщення №11 (в літері А9), загальною
площею 44,9кв.м., яке розташоване за
адресою: м.Київ, вул.Північно-Сирецька,
3. Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТА" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Квазар" витрати зі сплати судового
збору в сумі 4668,00грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Державне підприємство
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів" "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 05.09.2012 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів" "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Смірновій Л.Г.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
02.06.2014 для розгляду справи №5011-66/10421-2012
сформовано колегію суддів у складі
головуючого судді Смірнової Л.Г.,
суддів ТарасенкоК.В. та ЧорноїЛ.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Науково-дослідний
інститут мікроприладів" "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України прийнято до провадження
та призначено до розгляду.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, склад колегії суддів
змінювався.

В судове засідання 22.10.2014 з'явились
представники скаржника, позивача та
відповідача.

Від представника апелянта надійшло
клопотання по відкладення розгляду
справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
відкладав розгляд справи, надаючи
можливість учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, у зв'язку з чим,
враховуючи процесуальні строки
розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК
України, колегія суддів не знаходить
підстав для відкладення розгляду
справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 у справі "Смірнова проти
України").

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це -складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

Представники скаржника підтримали
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
просили скасувати рішення суду у даній
справі та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд апеляційну скаргу залишити
без задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд апеляційну скаргу залишити
без задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" кожному гарантується захист
його прав, свобод та законних інтересів
незалежним і безстороннім судом,
утвореним відповідно до закону.

Відповідно до приписів статті 129
Конституції України однією із основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду.

Зазначена конституційна норма
конкретизована законодавцем і в статті
14 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадку і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Статтею 91 ГПК України передбачено, що
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

З юридичного аналізу наведеного
правового положення вбачається, що
судове рішення, оскаржуване не
залученою до участі у справі особою,
повинно безпосередньо стосуватися
прав та обов'язків цієї особи, тобто
судом має бути розглянуто й вирішено
спір про право у правовідносинах,
учасником яких на момент розгляду
справи та прийняття рішення
господарським судом першої інстанції є
скаржник, або міститься судження про
права та обов'язки цієї особи у
відповідних правовідносинах.

У пункті 52 постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 17.05.2011 №7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу ХІІ ГПК України" із змінами і
доповненнями зазначено, що у розгляді
апеляційної скарги, поданої особою, яка
не брала участі в розгляді справи судом
першої інстанції і яка вважала, що
місцевим господарським судом вирішено
питання про її права та обов'язки,
апеляційний господарський суд,
прийнявши апеляційну скаргу до
провадження (якщо вона не підлягала
поверненню з передбачених ГПК України
підстав), повинен з'ясувати наявність
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що
права такої особи оскаржуваним судовим
рішенням не порушені та що питання
про її права і обов'язки стосовно
сторін у справі судом першої інстанції
не вирішувалися, то апеляційний
господарський суд своєю ухвалою
припиняє апеляційне провадження на
підставі пункту першого частини 1 ст. 80
ГПК України, оскільки у такому випадку
не існує правового зв'язку між
скаржником і сторонами у справі, в
зв'язку з чим відсутній суб'єкт
апеляційного оскарження.

Апелянт (Державне підприємство
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів" "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України) не є учасником
правовідносин, що виникли між
сторонами у даній справі.

Рішення є таким, що прийняте про права
та обов'язки особи, яка не була залучена
до участі у справі, якщо в
мотивувальній частині рішення
містяться висновки суду про права та
обов'язки цієї особи, або у
резолютивній частині рішення суд прямо
вказав про права та обов'язки таких
осіб. В такому випадку рішення порушує
не лише матеріальні права осіб, не
залучених до участі у справі, а й їх
процесуальні права, що витікають із
сформульованого в пункті 1 статті 6
Європейської конвенції про захист прав
людини і основних свобод положення про
право кожного на справедливий судовий
розгляд при визначенні його цивільних
прав і обов'язків. Будь-який інший
правовий зв'язок між скаржником і
сторонами спору не може братися до
уваги.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення, останнє не містить жодних
приписів щодо прав та обов'язків
апелянта.

Предметом позовних вимог є визнання
права власності на частину
Одноповерхової прибудови І-го поверху
приміщення № 11 (в літері А9), загальною
площею 44,9 кв.м., яке розташоване за
адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька,
3.

Апелянт вважає, що вказане приміщення
належить ому на праві оперативного
управління. Вказану обставину скаржник
підтверджує Постановою Президії НАН
від 08.09.2004 №215, актом про закріплення на
правах оперативного управління
будівель і споруд відповідно до вимог
п.5 Постанови НАН №215 від 08.09.2004, формою
№2б(д) «Відомості про нерухоме державне
майно станом на 01.01.2014».

Проте, у вказаних документах не
міститься посилань саме на спірний
об'єкт - частину одноповерхової
прибудови І-го поверху приміщення № 11
(в літері А9), загальною площею 44,9 кв.м.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно зі статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч вказаних вимог чинного
процесуального законодавства,
скаржником не надано належних та
допустимих доказів тому, що спірне
приміщення є об'єктом права державної
власності, що воно передано в
оперативне управління скаржника, а
також, що Державне підприємствао
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів" "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України є органом, якому згідно
закону надані повноваження захисту
державної власності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 80 ГПК
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Таким чином, встановивши, що апелянт не
має статусу учасника провадження у
даній справі, і оскаржуваним рішенням
питання про його права та обов'язки не
вирішувалися, а отже не існує правового
зв'язку між скаржником і сторонами у
справі, у зв'язку з чим відсутній
суб'єкт апеляційного оскарження,
господарський суд апеляційної
інстанції своєю ухвалою припиняє
апеляційне провадження.

Аналогічна позиція було викладена у
постанові Вищого господарського суду
України 15 травня 2013 року у справа №
5027/450/2012.

Керуючись ст. 80, 86, 91, 99 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1.Припинити апеляційне провадження у
справі №5011-66/10421-2012.

2.Матеріали справи №5011-66/10421-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
Л.Г. Смірнова

Судді
Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна