м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного підприємства
«Трейдсервіс»доАграрного
фондупровизнання форвардного
біржового контракту частково недійним
СуддяСташків Р.Б.
Представники: від позивача - не
з'явився;від відповідача - Федіна Н.В.
(представник за довіреністю).
У серпні 2014 року Приватне підприємство
«Трейдсервіс» (далі - позивач або ПП
«Трейдсервіс») звернулось до
господарського суду з позовом до
Аграрного фонду (далі - відповідач або
Аграрний фонд) про визнання недійсним
пункту 1.6 розділу 1 «Предмет контракту»
у частині визначення вартості
користування коштами (авансовим
платежем), та пункту 7.2 розділу 7
«Відповідальність сторін» форвардного
біржового контракту на закупівлю
Аграрним фондом зерна від 18.02.2013 № 216 Ф,
укладеного між ПП «Трейдсервіс» та
Аграрним фондом (далі - Контракт).
Позовні вимоги мотивовані
невідповідністю вказаних пунктів
статті 61 Конституції України, пункту 1.6
Форми форвардного біржового контракту
на закупівлю Аграрним фондом зерна
(затверджена наказом Міністерства
аграрної політики України 21.02.2008 №77) та
пункту 12.4 статті 12 Закону України «Про
державну підтримку сільського
господарства України». Тому, на думку
позивача, Контракт у частині
оспорюваних пунктів повинен бути
визнаний недійсним відповідно до
частини 1 статті 203, статті 215 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідач, посилаючись на свободу
договору, проти позову заперечував з
підстав дотримання вимог чинного
законодавства при укладені Контракту,
у т.ч. в частині оспорюваних пунктів.
За клопотанням позивача розгляд справи
У судове засідання 15.10.2014 представник
позивача не з'явився.
Суд не вбачає за необхідне повторно
відкладати розгляд справи та
відповідно до статті 75 ГПК України
здійснює її розгляд за наявними в ній
матеріалами, зважаючи на наступне:
- явка представників позивача у судове
засідання обов'язковою не визнавалась;
- розгляд справи вже переносився у
зв'язку із неявкою представників
- позивач виклав свою позицію щодо суті
та обставин спору в своїй позовній
заяві, подавши суду відповідні докази
та навівши свої обґрунтування, а у разі
наміру надати додаткові обґрунтування,
пояснення чи додаткові докази, позивач
мав можливість їх надати через
канцелярію суду до дати судового
засідання, маючи на це достатньо часу;
- подальше відкладення розгляду даної
справи спричинить до виходу за межі
встановленого статтею 69 ГПК України
строку, а клопотання про продовження
строку розгляду справи, із зазначенням
виняткових випадків, позивачем не було
У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував у
повному обсязі та просив суд
розглянути справу за наявними в ній
доказами в даному судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши надані
сторонами докази та оцінивши їх у
сукупності, суд
18.02.2013 між ПП «Трейдсервіс» (Продавець)
та Аграрним фондом (Покупець) було
укладено Контракт, відповідно до якого
позивач зобов'язувався передати
відповідачу в строк до 01.10.2013 у
власність товар: пшеницю м'яку 2 класу,
що відповідає ДСТУ 3768:2010 (далі - Товар) у
кількості 1000,000 тонн, а відповідач
зобов'язувався прийняти Товар та
У пункті 1.5 Контракту передбачено, що
ціна Контракту 1909000 грн., у тому числі
ПДВ 318166,67 грн. з подальшим коригуванням
шляхом укладання додаткових угод.
Пунктом 1.6 Контракту встановлена
формула визначення ціни за одиницю
товару, за якою: «Ціна за одиницю Товару
(тонну) (Цт) на базисі поставки:
Цф - середньозважена ціна рівноваги,
(фіксиигу), що склалася протягом
остзинік трьох торгових сесій на
Аграрній біржі та сертяфїкованих нею
акредитованих товарних біржах на
Вк - вартість користування коштами
(авансовим платежем), визначена
Національним банком України.
Вартість користування коштами
(авансовим платежем) (Вк) для окремих
об'єктів державного цінового
регулювання на відповідний
маркетинговий період становить:
- за одиницю товару - 129,81 гривень;
- за Контрактом - 129810,00 гривень». .
Позивач у позовній заяві стверджує, що
даний пункт в частині визначення
вартості користування коштами
(авансовим платежем) не відповідає
вимогам пункту 1.6 Форми форвардного
біржового контракту на закупівлю
Аграрним фондом зерна (затверджена
наказом Міністерства аграрної
політики України 21.02.2008 №77) та пункту 12.4
статті 12 Закону України «Про державну
підтримку сільського господарства
України», а тому повинен бути визнаний
недійсним на підставі частини 1 статті
203, частини 1 статті 215 ЦК України.
Так, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
При перевірці відповідності змісту
пункту 1.6 Контракту вимогам
вищевказаних норм, судом встановлено
У пункті 1.6 Форми форвардного біржового
контракту на закупівлю Аграрним фондом
зерна (затверджена наказом
Міністерства аграрної політики
України від 21 лютого 2008 року № 77, в
редакції наказу Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
22 жовтня 2012 року № 646; далі - Фома
контракту) передбачено, що вартість
користування коштами (авансовим
платежем) (Вк) це «середньозважена
вартість відсотка за наданими строком
до 12 календарних місяців кредитами
банків, визначеного на підставі
інформації, наданої Національним
Те, що оспорюване положення пункту 1.6
Контракту викладено не дослівно, як це
вказано в пункті 1.6 Форми контракту, ще
не свідчить про те, що воно суперечить
змісту останнього. Адже, в обох
варіантах визначення вартості
користування коштами (авансовим
платежем) вартість відсотків
визначається за наданою Національним
банком України інформацією.
Тому, позивачем у супереч положенням
статей 33, 34 ГПК України не доведено суду
належними та допустимими доказами
невідповідність оспорюваної частини
пункту 1.6 Контракту положенням пункту
1.6 Форми контракту.
Посилання позивача на пункт 12.4 статті 12
Закону України «Про державну підтримку
сільського господарства України» суд
вважає безпідставним, оскільки даним
пунктом регулюються правовідносини з
визначення плати за використання
бюджетної позики, а не спірні
правовідносини щодо визначення
вартості користування коштами
(авансовим платежем).
Зокрема, у підпункті 12.2.1 пункту 12.2
статті 12 даного Закону встановлено, що
Аграрний фонд (кредитор) надає бюджетну
позику виробнику зерна, яке є об'єктом
державного цінового регулювання
(позичальник), під заставу такого
об'єкта, що оформлюється переданням
кредитору подвійного складського
Пунктами 12.2-12.5 статті 12 Закону України
«Про державну підтримку сільського
господарства України» регулюється
порядок надання та користування
бюджетною позикою, визначення плати за
користування бюджетною позикою.
Спірне ж положення пункту 1.6 Контракту
регулює порядок визначення вартості
користування коштами (авансовим
платежем), а не вартості плати за
користування бюджетною позикою.
У розділі 7 Контракту врегульована
відповідальність сторін за
невиконання умов Контракту.
Так, пунктом 7.2 передбачено, що за
невиконання позивачем умов Контракту
щодо обсягів поставки ним сплачується
штраф у розмірі 20 відсотків вартості
недопоставленого Товару, виходячи з
вартості Товару за ціною фіксингу, що
діяла на останній день поставки.
У пункті 7.6 розділу 7 Контракту
встановлено, що у разі виконання
відповідачем пункту 5.1 та невиконання
позивачем пункту 2.1 цього Контракту з
позивача стягується пеня у розмірі 0,1
відсотків вартості недопоставленого
Товару, з якого допущено прострочення
виконання за кожен день прострочення, а
за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі 7
відсотків указаної вартості.
Дані пункти Контракту повністю
кореспондуються відповідними пунктами
Форми контракту, у яких закріплено: « 7.2.
За невиконання Продавцем умов
Контракту щодо обсягів поставки ним
сплачується штраф у розмірі ___
відсотків вартості недопоставленого
Товару, виходячи з вартості Товару за
ціною фіксингу, що діяла на останній
день поставки. 7.6. У разі виконання
Покупцем пункту 5.1 розділу 5 та
невиконання Продавцем пункту 2.1
розділу 2 цього Контракту з Продавця
стягується пеня у розмірі ___ відсотків
вартості недопоставленого Товару, з
якого допущено прострочення виконання
за кожен день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі ___
відсотків указаної вартості».
Позивач вважає, що оскільки у пунктах 7.2
та 7.6 Контракту передбачено обидва
штрафи, які розраховуються із вартості
недопоставленого Товару, а умовою їх
застосування є не поставка товару
взагалі або ж поставка у меншій
кількості, то вони передбачають
юридичну відповідальність одного виду
за одне й те саме правопорушення, що
суперечить статті 61 Конституції
При цьому, позивач, враховуючи
положення частини 2 статті 231
Господарського кодексу України,
зазначає, що саме пункт 7.2 Контракту
суперечить вимогам статті 61
Конституції України.
Однак, суд не може погодитись з
вказаним твердженням позивача з
Виходячи зі змісту положень пунктів 7.2
та 7.6 Контракту, вони передбачають
відповідальність за різні порушення
умов Контракту. Так, пункт 7.2 передбачає
відповідальність за невідповідність
обсягів поставки умовам Контракту,
тобто коли поставка не здійснена, і не
буде здійснена в подальшому, у обсягах
передбачених Контрактом (невиконання
умов Контракту), а пункт 7.6 передбачає
відповідальність за прострочення
здійснення поставки, тобто коли
поставка здійснена з простроченням
(допущено неналежне виконання умов
Крім того, чинне законодавство не
встановлює граничного розміру штрафу у
випадках порушення виконання
зобов'язання з поставки товару, і не
передбачає неможливість встановлення
різного набору санкцій в межах одного
виду юридичної відповідальності.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України)..
Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
Позивачем не доведено суду
невідповідність пункту 7.2 Контракту
положенням статті 61 Конституції
Враховуючи вищевикладене, суд не
знаходить підстав для задоволення
Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд
У позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.10.2014

СуддяСташків Р.Б.