КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"01" серпня 2014 р. Справа №46/490

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова
С.А.

суддів: Самсіна
Р.І.

Скрипки І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області

на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 25.06.2014 року

у справі № 46/490 (суддя Омельченко Л.В.)

за скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІнтерКомБуд"

на дії і постанову відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ІнтерКомБуд"

до відповідача: иватного підприємства
"Під ключ"

про стягнення 7925745,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.12.2010 р. у справі № 46/490 було
частково задоволено позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІнтерКомБуд",
заявлені до Приватного підприємства
"Під ключ" за контрактом від 21.07.2009 р. №
14-07-09, а саме: стягнуто з відповідача на
користь позивача 5847520,00 грн. основного
боргу, 544533,17 грн. пені, 509262,96 грн.
інфляційної складової боргу, 20950,98 грн.
державного мита та 197,78 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (суддя Омельченко
Л.В.).

На виконання наведеного рішення, яке
набуло законної сили, судом 28.05.2011 року
було видано наказ

29.04.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІнтерКомБуд"
звернувся до суду зі скаргою № 03 від
28.04.2014 року на дії та постанову відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про повернення
виконавчого документу стягувачеві без
виконання.

Ухвалою від 25.06.2014 року задоволено
скаргу позивача на дії та постанову
відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про повернення
виконавчого документу стягувачеві без
виконання.

Не погодившись з вказаною ухвалою,
Відділ примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу і прийняти нову, якою відмовити
у задоволені скарги.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Гончарову С.А.

На підставі ст.ст. 4-6, 69 Господарського
процесуального кодексу України, п.3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
р. № 30, згідно п.2.2. рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014 року.,
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі Гончаров С.А. (головуючий),
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Перевіривши матеріали апеляційної
скарги, апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Господарського
процесуального кодексу України до
скарги додаються, зокрема, докази
надсилання копії скарги іншій стороні
у справі.

До апеляційної скарги не додано жодних
доказів, які б свідчили про її
направлення на адресу відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом, якщо
до скарги не додано доказів надсилання
її копії іншій стороні.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 94
Господарського процесуального кодексу
України до апеляційної скарги
додаються докази, зокрема, сплати
судового збору.

Пунктами 2.1., 2.2., статті 4 Закону України
«Про судовий збір» встановлені ставки
судового збору в таких розмірах: за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат; за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру 1 розмір
мінімальної заробітної плати.

При цьому, частиною першою ст.4
названого Закону визначено, що судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом станом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про
державний бюджет на 2013 рік" розмір
мінімальної заробітної плати станом на
1 січня 2013р. становить 1147,00 грн.

Відповідно до п. 2.4. статті 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду встановлені
такі ставки судового збору: 50 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, а у разі подання
позовної заяви майнового характеру - 50
відсотків ставки, обчисленої виходячи
з оспорюваної суми.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України "Про судовий збір", Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року № 7, враховуючи
позовні вимоги та вимоги апеляційної
скарги, скаржник за подачу до суду
апеляційної скарги повинен був
сплатити судовий збір за вимогу
майнового характеру про визнання права
власності в розмірі 2 відсотки від
вартості майна, проте не менше 860,25 грн.
та не більше 34410 грн.

До апеляційної скарги не подано
доказів сплати судового збору, згідно
із клопотання апелянта, останній
просить звільнити від сплату судового
збору за подачу апеляційної скарги на
ухвалу господарського суду від 25.06.2014
року по справі № 46/490 до винесення
постанови у справі.

Звільнення від сплати судового збору є
предметом регулювання ст. 8 Закону
України «Про судовий збір», згідно з
частиною другою якої:

- враховуючи майновий стан сторони, суд
може своєю ухвалою Звільнити від
сплати судового збору.

Як те відзначено у п. 3.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України»:

- єдиною підставою для вчинення
господарським судом дій, зазначених у
статті 8 Закону, є врахування ним
майнового стану сторін;

- клопотання про відстрочення
(розстрочення) сплати судового збору,
зменшення його розміру або звільнення
від його сплати може бути викладене в
заяві чи скарзі, які подаються до
господарського суду, або окремим
документом. Особа, яка заявляє
відповідне клопотання, повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею
судового збору у встановленому порядку
і розмірі;

- при цьому оскільки статтею 129
Конституції України як одну із засад
судочинства визначено рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, отже, в тому числі й
органів державної влади, то самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з Державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, призначених для сплати
судового збору, не можуть вважатися
підставою для звільнення від такої
сплати.

Жодних належних доказів на
підтвердження того, що майновий стан
апелянта перешкоджав (перешкоджає)
сплаті судового збору у встановленому
порядку і розмірі, до скарги не подано,
а викладені у заяві доводи не можуть
бути прийняті судом як обставини
неможливості сплати судового збору у
встановленому порядку та розмірі за
розгляд поданої апеляційної скарги на
судову ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом, якщо
до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку і розмірі.

Перевіривши матеріали апеляційної
скарги, апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Господарського
процесуального кодексу України до
апеляційної скарги додаються докази,
зокрема, сплати судового збору.

Відповідно до п. 2.4. статті 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду апеляційної
скарги на ухвалу суду встановлено
ставку судового збору на рівні 0,5
розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України "Про судовий збір", скаржник за
подачу до суду апеляційної скарги
повинен був сплатити судовий збір в
сумі 609,00 грн.

Апелянтом до апеляційної скарги не
додано документів, що підтверджують
сплату судового збору.

Разом з поданням апеляційної скарги
апелянт просив суд відстрочити йому
сплату судового збору за подання
апеляційної скарги, а враховуючи
майновий стан апелянта - взагалі
звільнити його від сплати судового
збору..

Таке клопотання вмотивовано тим, що
фінансування апелянта здійснюється з
Державного бюджету України в видатки, в
тому числі, на сплату судового збору,
проводяться через Державну
казначейську службу України. Апелянт
зазначає, що для сплати державного мита
апелянт повинен пройти певну
процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про судовий збір» враховуючи майновий
стан сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» Єдиною підставою для вчинення
господарським судом дій, зазначених у
статті 8 Закону, є врахування ним
майнового стану сторін. Клопотання про
відстрочення (розстрочення) сплати
судового збору, зменшення його розміру
або звільнення від його сплати може
бути викладене в заяві чи скарзі, які
подаються до господарського суду, або
окремим документом.

Особа, яка заявляє відповідне
клопотання, повинна навести доводи і
подати докази на підтвердження того, що
її майновий стан перешкоджав
(перешкоджає) сплаті нею судового збору
у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, оскільки статтею 129
Конституції України як одну із засад
судочинства визначено рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, отже, в тому числі й
органів державної влади, то самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з Державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, призначених для сплати
судового збору, не можуть вважатися
підставою для звільнення від такої
сплати.

Як вбачається з поданих скаржником
документів, до апеляційної скарги не
додано жодних доказів на підтвердження
наведених доводів в обґрунтування
заявленого клопотання про
відстрочення сплати судового збору. А
саме, не надано жодних документів, які б
підтверджували обставини того, що
процедура, яка необхідна для сплати
апелянтом державного мита, значно
перевищує строки апеляційного
оскарження; не надано доказів того, що
апелянтом взагалі розпочато
проходження такої процедури.

У суду відсутня можливість належним
чином оцінити та врахувати майновий
стан апелянта, та, з огляду на таке, на
даний час, за відсутності відповідних
доказів, відсутні жодні підстави для
задоволення клопотання про
відстрочення сплати судового збору.

Щодо клопотання апелянта про
звільнення його від сплати судового
збору, вмотивованого майновим станом
апелянта, судова колегія зазначає
наступне.

Звільнення від сплати судового збору є
предметом регулювання ст. 8 Закону
України «Про судовий збір», згідно з
частиною другою якої враховуючи
майновий стан сторони, суд може своєю
ухвалою звільнити від сплати судового
збору.

Жодних належних доказів на
підтвердження того, що майновий стан
апелянта перешкоджав (перешкоджає)
сплаті судового збору у встановленому
порядку і розмірі, до скарги не подано,
а викладені у заяві доводи не можуть
бути прийняті судом як підстави
звільнення апелянта від сплати
судового збору.

Крім того, пунктом 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» визначено, що, оскільки
статтею 129 Конституції України як одну
із засад судочинства визначено
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом, отже, в
тому числі й органів державної влади,
то самі лише обставини, пов'язані з
фінансуванням установи чи організації
з Державного бюджету України та
відсутністю у ньому коштів,
призначених для сплати судового збору,
не можуть вважатися підставою для
звільнення від такої сплати.

За таких обставин, у суду відсутні
підстави для задоволення клопотання
апелянта про звільнення його від
сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом, якщо
до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи викладене, апеляційна
скарга підлягає поверненню скаржнику
без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
ч.4 ст.97 ГПК України після усунення
обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3
частини першої цієї статті, апеляційна
скарга може бути подана повторно.

Керуючись ст. 86, п. 2, 3 ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
25.06.2014 року у справі № 46/490 повернути
скаржнику.

2. Матеріали справи № 46/490 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
Р.І. Самсін

І.М. Скрипка