ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа № 918/1166/14

Суддя Гудзенко Я.О. розглянувши
позов дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Комунального
підприємства "Сарнитеплосервіс"
Сарненської міської ради про стягнення
інфляційних втрат та 3 % річних за
прострочення виконання зобов'язання в
сумі 95 933, 71 грн.

За участю:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача : Мартинюк А.Т. (
дов. № . 362 від 29.09.14р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - Позивач)
звернулася до Господарського суду
Рівненської області з позовом до
Комунального підприємства
"Сарнитеплосервіс" Сарненської міської
ради (далі - Відповідач) про стягнення 95
933, 71 грн., з яких 56 530, 34 грн. інфляційних
втрат та 39 403, 37 грн. трьох відсотків
річних.

Ухвалою господарського суду від 12
серпня 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду та порушено провадження у
справі № 918/1166/14 розгляд якої
призначено в судовому засіданні на 19
серпня 2014 року.

18 серпня 2014 року від Позивача надійшла
телеграма із клопотанням про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
із неможливістю явки представника.

19 серпня 2014 року від Відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи для підготовки відзиву
та у зв'язку із неможливістю прибуття в
судове засіданні представника.

Ухвалою господарського суду від 19
серпня 2014 року розгляд справи
відкладено на 30 вересня 2014 року.

26 серпня 2014 року від Позивача надійшла
телеграма із клопотанням про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із неможливістю явки представника.

30 вересня 2014 року від Відповідача
надійшов відзив, в якому Відповідач
заперечує проти заявлених вимог з
підстав, викладених у відзиві. В
поданому відзиві, Відповідач також
зазначає про сплив строку позовної
давності щодо заявлених вимог про
стягнення інфляційних втрат з квітня
2011 року по червень 2014 року.

Ухвалою господарського суду від 30
вересня 2014 року розгляд справи
відкладено на 14 жовтня 2014 року.

В судове засідання 14 жовтня 2014 року
Позивач не з'явився, Відповідач проти
заявлених вимог заперечив, у
задоволенні позову просив відмовити,
крім того, просив застосувати позовну
давність в частині стягнення
інфляційних втрат.

Враховуючи те, що нез'явлення Позивача
в судове засідання, не перешкоджає
розгляду справи по суті, а матеріали
справи є достатніми для вирішення
спору в даному судовому засіданні,
Позивач не скористався своїм
процесуальним правом для направлення
представника для участі в судове
засідання, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника Позивача, за наявними у
справі матеріалами згідно із ст. 75 ГПК
України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК
України складено протоколи судових
засідань, які долучено до матеріалів
справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення Відповідача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
Господарський суд Рівненської області,
-

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2011 року між ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" (Позивачем) та КП
"Сарнитеплосервіс" Сарненської міської
ради (Відповідачем) було укладено
Договір поставки природного газу №
06/11-26/27БО-3 (далі - Договір), відповідно до
якого, з урахуванням додатку до
Договору від 28 січня 2011 року № 1,
Позивач зобов'язався поставити у
січні-грудні 2011 року Відповідачу
імпортований природний газ, а
Відповідач зобов'язався прийняти і
оплатити вказаний газ на умовах,
визначених Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку: перша оплата в розмірі
34 % від вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 % від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично спожиті обсяги газу
здійснюються на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

За умовами зазначеного Договору
протягом лютого-квітня 2011 року Позивач
поставив Відповідачу природний газ на
загальну суму 1 063 216, 13 грн., однак
Відповідач прийняті зобов'язання по
оплаті вартості поставленого газу
виконав частково сплативши 521
495, 09 грн.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 15 червня 2012
року у справі №5019/519/12 стягнуто з КП
"Сарнитеплосервіс" Сарненської міської
ради на користь ДК Газ України" НАК
"Нафтогаз України" 541 721, 04 грн. основного
боргу, 11 732, 34 грн. пені, 13 043, 62 грн. три
проценти річних (нарахованих з 20.03.2011 р.
по 19.04.2011 р.), а також 11 329, 94 грн.
судового збору. На виконання рішення
видано відповідний наказ.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України
визначено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Статтею 115 ГПК України визначено,
що рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Станом на момент звернення
Позивача з даним позовом до суду - 6
серпня 2014 року, Відповідач виконав
рішення Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/519/12
частково, сплативши 15 лютого 2013 року 36
105, 90 грн. (яка не врахована в розрахунку
3% річних та інфляційних втрат) і у
відповідності до ст. 534 ЦК України була
зарахована для погашення суми судового
збору, пені та трьох відсотків річних, а
також 15 лютого 2013 року сплатив 22 418, 93
грн., 5 березня 2013 року 12 955, 39 грн., 27
лютого 2014 року 3 934, 52 грн., які були
зараховані для погашення основної суми
бору.

Положеннями ст. 193 ГПК України
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів
статей 525, 526 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За умовами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК країни
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає
за потрібне зазначити, що чинне
законодавство України не пов'язує
припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строку розрахунків.

Відповідно до п. 9 Оглядового
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від 29
квітня 2013 року за № 01-06/767/2013 наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки має місце невиконання
Відповідачем грошового зобов'язання,
встановленого рішенням Господарського
суду Рівненської області від 15 червня
2014 року, Позивач з посиланням на
приписи статті 625 ЦК України звернувся
до суду із позовом про стягнення з
Відповідача інфляційних втрат в
розмірі 56 530, 34 грн., нарахованих з
квітня 2011 року по червень 2014 року та
трьох відсотків річних в розмірі 39 403, 37
грн., нарахованих з 10.02.2012 року по 22.08.2014
року.

З приводу заяви Відповідача про
застосування строку позовної давності
до вимоги про стягненні інфляційних
втрат суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" (далі - Постанова
Пленуму) інфляційні нарахування на
суму боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1. Постанови
Пленуму сплата 3% річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом)
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

За наведеного вбачається, що
вимоги щодо стягнення інфляційних
втрат та трьох відсотків річних є
частинами основної вимоги, з приводу
якої Позивач звернувся або має право
звернутися.

Статтею 256 ЦК України визначено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до п. 4.3. Постанови
Пленуму до вимог про стягнення сум
процентів, передбачених ст. 625 ЦК
України, застосовується загальна
позовна давність.

Згідно зі ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, оскільки Позивач
нараховує інфляційні втрати за весь
період прострочення починаючи з квітня
2011 року, строк позовної давності
повинен закінчуватися в квітні 2014 року,
однак, частиною 2 ст. 264 ЦК України
визначено, що позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Оскільки, первинно в березні 2012
року Позивач звертався до суду із
позовом про стягнення заборгованості
за договором поставки природного газу
№ 06/11-26/27-БО-3, суд приходить до висновку,
що шляхом подання зазначеного позову
відбулося переривання строків
позовної давності щодо основного боргу
та відповідно і до вимог про стягнення
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних.

Водночас, враховуючи вимоги ч. 3
ст. 264 ЦК України суд констатує, що
після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

З наведеного вбачається, що
стосовно вимоги про стягнення
інфляційних втрат, Позивач звернувся
до суду із дотриманням строку позовної
давності.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

За змістом статтей 598 - 609 ЦК
України рішення суду про стягнення
боргу не є підставою для припинення
грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
відсотків річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору.

Слід також зазначити й те, що
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат є самостійним способом захисту
цивільних прав і забезпечення
виконання цивільних зобов'язань, що
може реалізуватись шляхом подання
окремого позову, не пов'язаного з
позовом про стягнення боргу.

Після прийняття судом рішення про
стягнення коштів, грошове зобов'язання
боржника не припинилось, оскільки
кредитор грошові кошти реально не
отримав. Відтак, передбачені ст. 625 ЦК
України 3% річних та інфляційні витрати
підлягають нарахуванню до моменту
фактичного виконання грошового
зобов'язання.

Судом перераховано інфляційні
втрати та три відсотки річних.

З наданого Позивачем розрахунку
вбачається, що нарахування трьох
відсотків річних було здійснено за
період з 10 лютого 2012 року по 22 серпня 2014
року, тоді як позов Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" датований 4
серпня 2014 року, відтак, суд вважає, що
позовна вимога в частині стягнення
трьох відсотків річних за період з 5
серпня 2014 року по 22 серпня 2014 року є
передчасною.

Оскільки в період з 10 лютого 2012
року по 26 лютого 2012 року проведений
судом розрахунок є більшим, ніж
заявлений Позивачем і суд не може вийти
за межі заявлених вимог, за вказаний
період суд визнає вірним розрахунок
доданий до позовної заяви, однак, за
період з 27 лютого 2014 року по 4 серпня 2014
року розмір трьох відсотків річних
становить 6 565, 77 грн., таким чином, в
період з 10 лютого 2012 року по 4 серпня 2014
року розмір трьох відсотків річних
складає 38 718, 33 грн.

Проведений Позивачем розрахунок
інфляційних втрат є арифметично
вірний.

На підставі викладеного вище,
заслухавши пояснення Відповідача,
враховуючи докази надані Позивачем на
підтвердження заявлених вимог, - вимоги
Позивача підлягають частковому
задоволенню.

У відповідності до ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доказів на обґрунтування своїх
заперечень, а також доказів сплати
боргу під час розгляду справи
Відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України
судові витрати в розмірі 1 904, 97 грн.,
покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Сарнитеплосервіс" Сарненської міської
ради (34500, Рівненська обл., Сарненський
р-н, м. Сарни, вул. Кулікова, 7, код 35132153)
на користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ,
вул.Шолуденка, 1, код 31301827) 56 530 (п'ятдесят
шість тисяч п'ятсот тридцять) грн. 34 коп.
інфляційних втрат, 38 718 (тридцять вісім
тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 33 коп.
три відсотки річних, а також 1 904 (одна
тисяча дев'ятсот чотири) грн. 97 коп.
судового збору.

3. В частині стягнення 685 (шістсот
вісімдесят п'ять) грн. 04 коп. трьох
відсотків річних в позові відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано суддею
17.10.2014 року.

Суддя
Гудзенко Я.О.