ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 918/1230/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" (далі - Залізниця)
в особі відокремленого підрозділу
"Львівська дирекція залізничних
перевезень" (далі - Дирекція) до
державного підприємства "Рокитнівське
лісове господарство" (далі -
Підприємство) про стягнення 22 895 грн. 00
коп.,

за участі представників:

позивача: Клос О.В. за дов. від 1 січня 2014
року № НЮ-16,

відповідача: Абрамчука А.Й. за дов. від 4
вересня 2014 року,

Мороза В.П. за угодою від 3 липня 2014 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2014 року Залізниця в особі
Дирекції звернулася до господарського
суду Рівненської області з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 19 лютого
2014 року згідно залізничної накладної №
36204634 відповідач відвантажив із станції
Рокитно-Волинське Львівської
залізниці вагон з фанерними
лісоматеріалами № 67162008, який був
відправлений Залізницею на станцію
призначення Клепарів Львівської
Залізниці вантажоодержувачеві -
товариству з обмеженою
відповідальністю "Язьм".

22 лютого 2014 року на станції призначення
за результатами контрольного
зважування вищезазначеного вагона
було виявлено фактичний надлишок маси
його вантажу в розмірі 6 920 кг
проти заявленої ваги, у зв'язку з чим
того ж дня було складено відповідний
комерційний акт АА № 062154/7.

Оскільки перевантаження даного вагону
стало наслідком неправомірних дій
відповідача в зв'язку з неправильним
зазначенням останнім у залізничній
накладній маси вантажу, позивач,
посилаючись на статті 908, 920 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
статті 306-315 Господарського
кодексу України (далі - ГК України), а
також статті 23, 24, 118, 122 Статуту
залізниць України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут),
просив суд стягнути з Підприємства
штраф у розмірі п'ятикратної вартості
провізної плати за всю відстань
перевезення, який за обрахунком
Залізниці складає 22 895 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 28 серпня 2014
року порушено провадження у справі №
918/1230/14, розгляд якої було призначено на
10 вересня 2014 року.

До початку призначеного судового
засідання через канцелярію суду
надійшов відзив Підприємства на
позовну заяву від 5 вересня 2014 року (а.с.
17-23), в якому останнє заперечило проти
задоволення вимог Залізниці з огляду
на те, що вагон з вантажем по спірній
залізничній накладній був прийнятий
позивачем до перевезення без будь-яких
зауважень. При завантаженні вагона на
станції відправлення маса
лісоматеріалів визначалася
відправником умовно, а відтак, на
підставі пункту 22 Правил видачі
вантажів, перевірка маси вантажу на
станції призначення має проводитися
таким самим способом, як і на станції
відправлення. Крім того, всю
відповідальність після прибуття
вантажу на станцію призначення
відповідно до статті 125 Статуту несе
одержувач, яким є товариство з
обмеженою відповідальністю "Язьм". У
той же час спірна накладна, на думку
відповідача, не містить всіх
обов'язкових реквізитів, зокрема,
календарного штемпеля видачі вантажу
та підтвердження його одержання, у
зв'язку з чим не може бути належним
доказом у даній справі.

Ухвалою суду від 10 вересня 2014 року
розгляд справи відкладено на 7 жовтня
2014 року.

До початку призначеного судового
засідання через канцелярію суду
надійшло клопотання відповідача від 15
вересня 2014 року, в якому останній
просив суд залучити до розгляду справи
в якості третьої особи на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, Державну
адміністрацію залізничного транспорту
України, а також витребувати у вказаної
особи належним чином засвідчену копію
листа Головного комерційного
управління Державної адміністрації
залізничного транспорту України
"Укрзалізниця" від 16 березня 2007 року
№ ЦМКО-1/242.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
клопотання відповідача про залучення
до розгляду справи вищезазначеної
третьої особи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 27
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, можуть вступити у справу
на стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін. Якщо
господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

За частиною 2 вказаної статті у заявах
про залучення третіх осіб і у заявах
третіх осіб про вступ у справу на
стороні позивача або відповідача
зазначається, на яких підставах третіх
осіб належить залучити або допустити
до участі у справі.

У той же час відповідачем належним
чином не було обґрунтовано, яким чином
рішення з господарського спору у даній
справі може вплинути на права або
обов'язки Державної адміністрації
залізничного транспорту України.

Суд не вбачає підстав та доцільності
залучення згаданого державного органу
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача з
власної ініціативи, оскільки
відповідач згідно з частиною 1 статті 96
ЦК України самостійно відповідає за
своїми зобов'язаннями та є окремою
юридичною особою. Відтак, рішення у
справі № 918/1230/14 не вплине на права або
обов'язки Державної адміністрації
залізничного транспорту України,
оскільки остання є самостійним
суб'єктом господарювання та не
виступає учасником спірних
правовідносин.

Щодо клопотання Підприємства про
витребування у Державної
адміністрації залізничного транспорту
України належним чином засвідченої
копії листа Головного комерційного
управління Державної адміністрації
залізничного транспорту України
"Укрзалізниця" від 16 березня
2007 року № ЦМКО-1/242 слід зазначити, що у
судовому засіданні 7 жовтня 2014
року представник позивача надав суду
для огляду оригінал вказаного
документа, а його належним чином
завірену копію було долучено до
матеріалів справи (а.с. 80).

Крім того, до початку зазначеного
судового засідання надійшло
клопотання Підприємства від 30 вересня
2014 року, в якому останнє просило суд
замінити неналежного відповідача у
даній справі на належного - товариство
з обмеженою відповідальністю "Язьм".

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні даного клопотання з огляду
на таке.

Згідно з частиною 3 статті 21 ГПК України
відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Відповідно до частини 3 статті 24 ГПК
України господарський суд, встановивши
до прийняття рішення, що позов подано
не до тієї особи, яка повинна
відповідати за позовом, може за згодою
позивача, не припиняючи провадження у
справі, допустити заміну первісного
відповідача належним відповідачем.

Заміна первісного відповідача
належним відповідачем допускається
лише за згодою позивача, яка має бути
викладена в його письмовій заяві чи
зафіксована в протоколі судового
засідання. Якщо ж такої згоди не надано,
то господарський суд у залежності від
конкретних обставин справи або
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і відмовляє в позові,
оскільки відповідач не є належним, або
залучає до участі у справі з власної
ініціативи іншого відповідача згідно з
частиною 1 статті 24 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в
пункті 1.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

У той же час в процесі розгляду даної
справи від позивача не надходило
будь-яких письмових заяв про згоду на
заміну первісного відповідача на
товариство з обмеженою
відповідальністю "Язьм". Разом з тим, у
судовому засіданні 7 жовтня 2014 року
представник позивача заперечив проти
задоволення вищезазначеної заяви та
наполягав на розгляді позовної заяви
по суті в межах заявлених Залізницею до
Підприємства вимог.

У судовому засіданні 7 жовтня 2014 року
представник відповідача також заявив
усне клопотання про залучення до
участі у справі товариства з обмеженою
відповідальністю "Язьм" як іншого
відповідача. Водночас дане клопотання
також не підлягає задоволенню з огляду
на таке.

За частиною 1 статті 24 ГПК України
господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача.

У той же час зі змісту позовної заяви
Залізниці, а також усних пояснень,
наданих представником позивача у
судовому засіданні 7 жовтня 2014 року,
вбачається, що позивач в обґрунтування
свого позову до Підприємства посилався
на статтю 122 Статуту, за змістом якої за
неправильно зазначену в накладній масу
вантажу штраф стягується саме з
відправника, яким є відповідач.
Оскільки будь-які посилання Залізниці
у своєму позові на статтю 125 Статуту,
якою регламентується відповідальність
вантажоодержувача, відсутні, а суд
відповідно до імперативних приписів
чинного законодавства не може з
власної ініціативи вийти за межі
позовних вимог, у задоволенні
вищезазначеного клопотання слід
відмовити.

Крім того, до початку призначеного
судового засідання надійшло
клопотання Підприємства від 7 жовтня 2014
року про здійснення фіксування
судового процесу за допомогою
технічних засобів. Вказане клопотання
було задоволено судом.

У судовому засіданні 7 жовтня 2014 року
представник позивача підтримав вимоги,
викладені у позовній заяві, та
наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача у даному
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечили з підстав,
зазначених у відзиві на позовну заяву
від 5 вересня 2014 року.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2014 року згідно залізничної
накладної № 36204634 (а.с. 69) відповідач
відправив залізницею із станції
Рокитно-Волинське Львівської
залізниці вагон з фанерними
лісоматеріалами № 67162008,
вантажоодержувачем якого є товариство
з обмеженою відповідальністю "Язьм"
(станція призначення - Клепарів
Львівської Залізниці).

22 лютого 2014 року на станції призначення
у вищезазначеному вагоні, який
слідував у складі поїзда № 3103, за
результатами зважування на 150 тонній
тензометричній вагонній вазі було
виявлено невідповідність маси вантажу
масі, зазначеній у перевізних
документах.

Так, комісійним обстеженням вантажу в
даному вагоні було встановлено, що у
перевізних документах була зазначена
маса нетто - 58 000 кг, а у дійсності була
виявлена маса нетто - 64 920 кг,
маса брутто - 88 120 кг, тара 23 200 кг, що
більше проти документа на
вантажопідйомність на 6 920 кг.

Зважування здійснено на 150 тонній
тензометричній вагонній вазі. Судом
встановлено, що дані ваги є придатними
до використання, перебувають у
справному технічному стані, у
встановлений строк пройшли державну
перевірку. Даний факт підтверджується
наявними у матеріалах справи копією
технічного паспорту вказаного засобу
вимірювальної техніки (а.с.
70-75).

У графі 34 залізничної накладної від 19
лютого 2014 року № 36204634 зазначено, що
вартість перевезення по спірному
вагону складає 4 579 грн. 00 коп.

Для засвідчення факту перевантаження
спірних вагонів згідно статті 129
Статуту та Правил складання актів,
працівниками станції Клепарів
Львівської залізниці було складено
комерційний акт від 22 лютого 2014 року АА
№ 062154/7 (а.с. 8). Зі змісту вказаного
комерційного акту вбачається, що при
контрольному зважуванні станцією
Клепарів Залізниці маса вантажу
приймалася за документом.

Відповідно до статей 118 та 122 Статуту за
неправильно зазначені в накладній
масу, кількість місць вантажу, його
назву, код та адресу одержувача з
відправника стягується штраф у розмірі
п'ятикратної вартості провізної плати
за всю відстань перевезення.

У зв'язку з вчиненням даного порушення
позивач на підставі вказаних норм
нарахував Підприємству штраф у розмірі
22 895 грн. 00 коп. (4 579,00 грн. х 5 = 22 895,00 грн.).

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 ГК
України перевезенням вантажів у цьому
Кодексі визнається господарська
діяльність, пов'язана з переміщенням
продукції виробничо-технічного
призначення та виробів народного
споживання залізницями,
автомобільними дорогами, водними та
повітряними шляхами, а також
транспортування продукції
трубопроводами. Загальні умови
перевезення вантажів, а також особливі
умови перевезення окремих видів
вантажів (вибухових речовин, зброї,
отруйних, легкозаймистих,
радіоактивних та інших небезпечних
речовин тощо) визначаються цим
Кодексом і виданими відповідно до
нього транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 908 ЦК України
загальні умови перевезення
визначаються цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Стаття 3 Закону України "Про
залізничний транспорт" передбачає, що
законодавство про залізничний
транспорт загального користування
складається з Закону України "Про
транспорт", цього Закону, Статуту
залізниць України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України, та інших
актів законодавства України.
Нормативні документи, що визначають
порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту загального користування,
безпеки руху, охорони праці,
забезпечення громадського порядку,
перетину залізничних колій іншими
видами транспорту і комунікаціями,
пожежної безпеки, санітарні норми та
правила на залізничному транспорті
України є обов'язковими для всіх
юридичних і фізичних осіб на території
України.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

За змістом частини 2 статті 307 ГК
України договір перевезення вантажу
укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини 5 вищезазначеної
статті умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
встановлюються транспортними
кодексами, транспортними статутами та
іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту зазначено, що
останній визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, які користуються
залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту затверджені
Мінтрансом Правила перевезень
вантажів, які є обов'язковими для всіх
юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Відповідно до підпункту 8 пункту 6
розділу 1 Статуту накладна - це основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до цього
Статуту та Правил і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача.

Згідно пункту 1.2 Правил оформлення
перевізних документів накладна
заповнюється відправником із
застосуванням автоматизованих систем
залізничного транспорту України або
програмних засобів, здатних
забезпечити роботу з електронними
перевізними документами згідно з
установленим форматом, та у разі її
оформлення в паперовому вигляді
роздруковується на бланку,
виготовленому на білому папері формату
А4 у трьох примірниках, один із яких
після оформлення приймання вантажу до
перевезення станцією відправлення
видається відправникові вантажу та є
квитанцією для приймання вантажу до
перевезення, другий і третій
передаються з вантажем на станцію
призначення.

Усі відомості, передбачені формою
бланка перевізного документа, повинні
бути внесені відправником у відповідні
графи. Виправлення не допускаються; у
разі необхідності зміни відомостей,
унесених до перевізного документа,
відправник зобов'язаний заповнити
новий перевізний документ (пункт 1.3 цих
Правил).

Статтею 23 Статуту визначено, що
відправники повинні надати станції
навантаження на кожне відправлення
вантажу заповнену накладну (комплект
перевізних документів).

Відповідно до Правил оформлення
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України 21 листопада 2000 року № 644, у
редакції наказу Міністерства
інфраструктури України від 8 червня 2011
року № 138, на кожне відправлення
вантажу, порожніх власних, орендованих
вагонів та контейнерів відправник
надає станції відправлення перевізний
документ (накладну) за формою,
наведеною у додатку 1 до цих Правил.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони одержувача. Для
підтвердження приймання вантажу до
перевезення один примірник накладної в
паперовому вигляді з присвоєним їй
номером і датою приймання вантажу
надається відправнику. Порядок
підтвердження приймання вантажу до
перевезення за електронною накладною
(із накладенням ЕЦП) визначається
договором між вантажовласником і
залізницею.

Згідно з пунктом 5 Правил прийому
вантажів до перевезення, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21 листопада 2000 року № 644,
загальна маса вантажу визначається
зважуванням (на вагонних, вантажних,
елеваторних та інших вагах) або іншим
способом. Тип ваг указується в
накладній. Маса вантажу визначається
відправником. Про спосіб визначення
маси вантажу відправник зобов'язаний
зазначити в накладній.
Ваговимірювальні технічні засоби
відправників (одержувачів) мають бути
повірені органами Держспоживстандарту
та взяті на облік залізницею
відповідно до Інструкції про порядок
застосування ваговимірювальної
техніки на залізничному транспорті,
затвердженої наказом Мінтрансу від 5
квітня 2004 року № 279.

За змістом статті 37 Статуту та пункту 5
Правил приймання вантажів до
перевезення, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 21
листопада 2000 року № 644, під час здавання
вантажів для перевезення відправником
має бути зазначена у накладній їх маса;
вантажі, що перевозяться насипом і
наливом, а також інші вантажі,
зважування яких на вантажних вагах
неможливе, зважуються на вагових вагах;
маса вантажів визначається
відправником; спосіб визначення маси
зазначається у накладній.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання
вантажів до перевезення вантажі,
завантажені відправником у вагони
відкритого типу (платформи,
напіввагони тощо), приймаються
залізницею до перевезення шляхом
візуального огляду вагонів, вантажу, їх
маркування (у т.ч. захисного) та
кріплення у вагонах без перевірки маси
та кількості вантажу.

Пунктом 2.3 Правил оформлення
перевізних документів передбачено, що
правильність внесених в накладну
відомостей своїм підписом засвідчує
представник відправника. В електронній
накладній накладається електронний
цифровий підпис відправника.

Як було встановлено судом, у
залізничній накладній від 19 лютого 2014
року № 36204634 вантажовідправник
зазначив масу вантажу 58000 кг.
Правильність внесених до накладної
відомостей підтвердив своїм підписом
представник вантажовідправника.

Частиною 2 статті 24 Статуту передбачене
право залізниці перевіряти
правильність відомостей, зазначених у
накладній, а також кількість та масу
вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту встановлено, що за
неправильно зазначені у накладній
масу, кількість місць вантажу, його
назву, код та адресу одержувача з
відправника, порта стягується штраф у
розмірі згідно із статтею 118 цього
Статуту. При цьому відправник несе
перед залізницею відповідальність за
наслідки, які виникли.

Відповідно до пункту 5.5 Правил
оформлення перевізних документів, якщо
під час перевезення вантажу або на
станції його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
маси, кількості місць вантажу, його
назви, коду та адреси одержувача з
відправника, порту стягується штраф у
розмірі згідно зі статтею 118 Статуту.
При цьому відправник несе перед
залізницею відповідальність за
наслідки, які виникли. Цей факт
засвідчується актом загальної форми,
якщо за цим фактом не складався
комерційний акт.

У статті 118 Статуту зазначено, що за
пред'явлення вантажу, який заборонено
до перевезень або який потребує під час
перевезення особливих заходів безпеки,
та з неправильним зазначенням його
найменування або властивостей з
відправника, крім заподіяних залізниці
збитків і витрат, стягується штраф у
розмірі п'ятикратної провізної плати
за всю відстань перевезення.

У застосуванні статей 118 та 122 Статуту
слід враховувати, що штраф підлягає
стягненню за самий факт допущення
вантажовідправником зазначених
порушень, незалежно від того, чи
завдано залізниці у зв'язку з цим
збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 6.2 роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України від 29
травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею".

Відповідно статті 129 Статуту обставини,
що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт
складається для засвідчення, зокрема,
невідповідності найменування, маси і
кількості місць вантажу, багажу чи
вантажобагажу натурою з даними,
зазначеними у транспортних документах.
Залізниця зобов'язана скласти
комерційний акт, якщо вона сама виявила
зазначені вище обставини або якщо про
існування хоча б однієї з них заявив
одержувач або відправник вантажу,
багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про
залізничний транспорт" унормовано, що
обставини, які можуть служити
підставою для майнової
відповідальності перевізників,
відправників і одержувачів вантажу,
багажу, вантажобагажу, пасажирів
засвідчуються актами. Аналогічну норму
містить і стаття 129 Статуту, відповідно
до якої, обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності вантажовідправника
під час залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт
складається для засвідчення, зокрема,
невідповідності маси вантажу з даними,
зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до частини 1 статті 24
Статуту вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ними
у накладній. При цьому штраф підлягає
стягненню за сам факт допущення
вантажовідправником зазначених
порушень, незалежно від того, чи
завдано залізниці у зв'язку з цим
збитки.

Судом встановлено, що спірна
залізнична накладна та комерційний акт
від 22 лютого 2014 року АА № 062154/7 містять
всі необхідні реквізити, складені у
відповідності до Правил складання
актів та є належними і допустимими
доказами на підтвердження того факту,
що під час оформлення перевізних
документів відповідачем невірно
зазначено в залізничній накладній масу
спірного вантажу.

Оскільки факт невідповідності маси
вантажу даним, зазначеним відповідачем
у накладній по вагону № 67162008,
підтверджений належними доказами,
наявними у матеріалах справи, суд
дійшов висновку про обґрунтованість та
законність позовних вимог Залізниці
про стягнення з Підприємства штрафу в
розмірі 22 895 грн. 00 коп. (4 579,00 грн. х 5).

Посилання Підприємства у своєму
відзиві на позовну заяву від 5 вересня
2014 року на те, що при завантаженні
вагона на станції відправлення маса
лісоматеріалів визначалася
відправником умовно, а відтак
перевірка маси вантажу на станції
призначення мала проводитися таким
самим способом, як і на станції
відправлення, не береться судом до
уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 24 Статуту
вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній. Частиною 2 зазначеної статті
передбачене право залізниці
перевіряти правильність відомостей,
зазначених у накладній, а також
кількість та масу вантажу, що
зазначаються у накладній.

Статтею 37 Статуту встановлено, що під
час здавання вантажів для перевезення
відправником має бути зазначена у
накладній їх маса. Маса окремих
вантажів може визначатися
розрахунковим методом, за обміром або
умовно (нафтопродукти в цистернах,
тварини, лісоматеріали тощо). Маса
вантажів визначається відправником.
Спосіб визначення маси зазначається у
накладній.

Пункт 22 Правил видачі вантажів
передбачає, що перевірка маси вантажу
на станції призначення провадиться, як
правило, таким самим способом, яким цю
масу було визначено на станції
відправлення. Зважування вантажів на
вагонних вагах провадиться в порядку,
передбаченому Правилами приймання
вантажів до перевезення.

Таким чином проведення контрольного
зважування вантажу на станції
призначення Клепарів Львівської
залізниці у вагоні № 67162008, що прибув зі
станції Рокитно-Волинське Львівської
залізниці (відправлений по накладній №
36204634) здійснене у відповідності до
Статуту. Пункт 22 Правил видачі вантажів
не позбавляє залізницю права
перевіряти правильність відомостей,
зазначених у накладній, а також
кількість та масу вантажу, що
зазначаються у накладній, іншим
способом ніж зазначено у накладній, в
тому числі шляхом зважування на
вагонних вагах при наявності їх на
станції призначення.

Таким чином, перевірка станцією
призначення маси вантажів у вагонах
може здійснюватись нею у будь-який
спосіб, передбачений для визначення
маси відповідного вантажу.

Разом з тим саме зважування є більш
точним способом визначення маси
вантажу. Аналогічна правова позиція
викладена, зокрема, в пункті 3.18
роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України від 29
травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею".

Можливість визначення маси певних
вантажів умовно не виключає можливість
її визначення шляхом зважування.
Вантажовідправник у такому разі має
можливість обирати той чи інший спосіб
визначення маси на власний розсуд.
Однак, враховуючи викладені висновки,
Залізниця, користуючись правом,
передбаченим статтею 24 Статуту, під час
перевірки на станціях не позбавлена
права обрати для цього зручний для себе
та більш точний спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 6 серпня 2014 року у справі №
911/866/14.

Слід також зазначити, що лист Головного
комерційного управління Державної
адміністрації залізничного транспорту
України від 16 липня 2014 року № ЦМ-8/735, на
який посилався представник
відповідача як на підставу своїх
заперечень, не є нормативним актом,
який регулює правовідносини у сфері
перевезення вантажів, в тому числі
порядок приймання, видачі та перевірку
маси вантажу, а відтак не є належним
доказом у справі, який може
підтверджувати або спростовувати
доводи сторін.

Крім того, твердження Підприємства про
неналежне оформлення спірної
залізничної накладної у зв'язку з
відсутністю на ній календарного
штемпеля видачі вантажу та
підтвердження одержання вантажу не
беруться судом до уваги з огляду на те,
що до початку розгляду даної справи по
суті 6 жовтня 2014 року через канцелярію
суду надійшли додаткові пояснення
позивача від 2 жовтня 2014 року № ДНЮ-169,
до яких була долучена належним чином
засвідчена копія вказаного документа
зі всіма передбаченими законом
відмітками та реквізитами, зокрема
видачі та підтвердження одержання
спірного вантажу (а.с. 69).

Посилання Підприємства на те, що всю
відповідальність перед залізницею
щодо перевезення вантажу після
прибуття на станцію призначення згідно
статті 125 Статуту несе одержувач також
визнаються судом необґрунтованими,
оскільки у позовній заяві Залізниці
відсутні будь-які посилання на
зазначену норму. Водночас в
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на статтю 122 Статуту, якою
регламентована відповідальність саме
відправника за неправильно зазначену в
накладній масу вантажу.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК
України встановлено, що обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки Підприємство не довело суду
належними та допустимими доказами тих
обставин, на які воно посилалося як на
підставу своїх заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість та
безпідставність його тверджень.

За таких обставин вказаний позов
підлягає задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства
"Рокитнівське лісове господарство" (34200,
Рівненська область, Рокитнівський
район, селище міського типу Рокитне,
вулиця Незалежності, будинок 42,
ідентифікаційний код: 00992817) на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" (79007,
місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1,
ідентифікаційний код: 01059900) в особі
відокремленого підрозділу "Львівська
дирекція залізничних перевезень" (79007,
місто Львів, вулиця Листопадового Чину,
будинок 22, ідентифікаційний код: 25256137) 22
895 (двадцять дві тисячі вісімсот
дев'яносто п'ять) грн. 00 коп.
штрафу, а також 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13 жовтня 2014 року

Суддя
Є.В.
Павленко