КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р. Справа№ 911/2610/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

Представники сторін:

позивача:ОСОБА_2, за довіреністю;

відповідача:ОСОБА_3, за договором;

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду
Київської області від 15.08.2014

у справі № 911/2610/14 (суддя:
Горбасенко П.В.)

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

про стягнення 118317,56грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 15.08.2014 у справі №
911/2610/14 позовні вимоги задоволено
частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 57910,13 грн. боргу
за договором оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р.,
який виник за період з лютого 2013р. по
липень 2014р., 53179,08 грн. штрафу, 4731, 54 грн.
інфляційних втрат, 1146,67 грн. 3 % річних,
4152,07 грн. витрат на послуги адвоката та
2339,35 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернулась до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду Київської області
від 15.08.2014 у справі № 911/2610/14 частково і
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити частково, а саме:
36269,10 грн. основний борг; 4296,40 грн.
інфляційних витрат, 1074,12 грн. 3% річних;
3626,90 грн. штраф; 4152,00 грн. витрат на
послуги адвоката; судовий збір в
розмірі 915,83грн.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом Київської області
не в повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
передано на розгляд колегії судді у
складі головуючого судді - Зеленіна
В.О., суддів: Синиці О.Ф., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 колегію
суддів у зазначеному складі прийнято
до провадження справу № 911/2610/14. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
21.10.2014.

21.10.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду був поданий відзив
на апеляційну скаргу.

30.09.2014 представник відповідача в
судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу і просив суд її
задовольнити.

30.09.2014 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
Київської області від 15.08.2014 у справі №
911/2610/14 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів встановила
наступне.

15.02.2013 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5 (Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (Орендар)
укладено договір оренди № 15/02-13 (надалі
- договір), за умовами якого
орендодавець зобов'язався здати
орендарю в оренду нове спортивне
обладнання - гідравлічні тренажери
(далі - техніка) згідно з номенклатурою,
ціною та у відповідній кількості, а
орендар - використовувати техніку за
цільовим призначенням та своєчасно
здійснювати орендні платежі у формі, що
передбачена договором.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

В ст. 765 Цивільного кодексу України
визначено, що наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування негайно або у строк
встановлений договором найму.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
документом, який підтверджує передачу
техніки від орендодавця у користування
до орендаря, є акт про здачу-приймання
техніки. Акт про здачу-приймання
складається і підписується у двох
примірниках: один для орендодавця, один
для орендаря.

15.02.2013 позивач на виконання умов
договору на підставі акта про
здачу-приймання і користування техніки
до договору оренди (а.с. 31-32) передав, а
відповідач прийняв об'єкт оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Згідно п. 3.1. договору орендодавець
надає орендарю техніку у вигляді
оренди строком на 10 років з дати
здійснення поставки техніки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення умов договору
не виконав основного обов'язку
орендаря, орендну плату не вносив у
розмірі визначеному договором, в
результаті чого виникла
заборгованість, яка за розрахунками
позивача становить 58649,63 грн. за період
з лютого 2013р. по липень 2014р.

Заперечуючи проти позовних вимог
скаржник стверджує, що позивач не
повідомив місцевий господарський суд,
про те, що обладнання за договором
оренди від 15.02.2013р. було повернуто
позивачу відповідачем, ще в січні 2014
року, так-як відповідач не мав
можливості в подальшому винаймати
спортивний клуб, в якому були розміщені
тренажери, як і самі тренажери
відповідно.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
підтверджуються матеріалами справи, а
тому дають підстави для часткового
скасування прийнятого у справі
судового рішення з огляду на наступне.

22.01.2014 відповідач направив на адресу
позивача лист-повідомлення від 20.01.2014
та Акт прийому-передачі нежитлового
приміщення від 31.12.2013р., в якому
зазначив, що у зв'язку з розірванням
договору оренди нежитлового
приміщення (фітнес клубу за адресою
м.Київ, Дарницький бульвар. 5) повертає
орендовані у позивача тренажери.

24.01.2014 відповідач доставив орендоване
обладнання - тренажери на склад
позивача за адресою: м.Київ,
вул.Бориспільська, 9, про що свідчить
договір перевезення вантажу №24/1-14 від
24.01.2014р., товаро-транспортна накладна
№01 від 24.01.2014р.

В свою чергу, позивач прийняв
орендоване обладнання - тренажери, про
що складено між сторонами, відповідний
Акт передачі-приймання від 24.01.2014р.

До того ж, в зазначеному акті вказано,
що претензій сторони одна до одної не
мали.

Таким чином, період надання
відповідачу послуги з оренди
обладнання на підставі договору
становить з 15 лютого 2013 рік по 24 січня
2014 рік., що підтверджується Актом
приймання-передачі від 15.02.2013р. та Актом
передачі-приймання від 24.01.2014р.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін (ч.
4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами
притаманна наявність
взаємоузгодженого волевиявлення двох
осіб, спрямованого на виникнення
єдиного правового результату,
покликаного забезпечити реалізацію
обопільної чи самостійної мети кожної
з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі
склались господарські правовідносини,
то за змістом ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу
України, угода (договір) є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином.

Пункт 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначає, що за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Відповідно до п. 7.1. договору періодом
внесення орендних платежів є
календарний місяць. Початкова дата
першого періоду є дата відкриття клубу
на визначеній території та сплачується
до 5 числа кожного наступного місяця на
початку строку (наперед) та складає 395
дол. США. Ціна встановлюється у гривнях,
згідно комерційного курсу гривні до
долару США на дату оплати, згідно даних
отриманих в АКІБ Укрсиббанку (або в
Ощадбанку, якщо неможливо виконання
першої умови).

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

З аналізу викладених норм вбачається,
що договір оренди є оплатним, і
обов'язок орендодавця надати в оренду
майно відповідає обов'язку орендаря
прийняти його та оплатити орендну
плату.

Згідно з ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Оскільки договір оренди є оплатним, то
обов'язок відповідача за договором
оплатити орендну плату виникає згідно
з положеннями Закону.

Отже, позивачем було надано
відповідачу послуги з оренди
обладнання за період з лютого 2013 рік по
лютий 2014 рік на загальну суму 40287,10грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.12.2013 відповідачем сплачено оренду
плату за грудень 2013 року в розмірі
4018,00грн.

Таким чином, сума заборгованості
відповідача перед позивачем щодо
сплати орендної плати за обладнання, в
період з 15 лютого 2013 по 24 січня 2014 рік
складає 36269,10 грн. (40 287,10 грн.- 4018,00 грн. =
36 269,10 грн.).

Крім того, позивачем було заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
53179,08грн. штрафу, 5282,61грн. інфляційних
втрат та 1206,24грн. 3 % річних.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

З оскаржуваного рішення вбачається,
задовольнивши позовні вимоги про
стягнення неустойки, місцевий
господарський суд не врахував
положення ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України
відповідно до яких загальними засадами
цивільного законодавства та, водночас,
засадами на яких має ґрунтуватися
зобов'язання між сторонами є
добросовісність, розумність і
справедливість, а також не взяв до
уваги приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України відповідно до яких
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При цьому без належної уваги та оцінки
з боку суду залишилися такі обставини,
як розмір відсотків стягуваної
неустойки у порівнянні з розміром
можливих збитків кредитора, а відтак,
співвідношення пред'явлених до
стягнення санкцій і наслідків
порушення зобов'язання.

В свою чергу, позивачем в порушення ст.
33 ГПК України не було надано доказів
щодо співвідношення заявленої до
стягнення неустойки і розміру збитків
завданих відповідачем.

Згідно ст. 101 ГПК України, суд
апеляційної інстанції користується
правами господарського суду першої
інстанції та не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Виходячи з інтересів сторін, наслідків
порушення зобов'язання, поведінки
скаржника, апеляційний господарський
дійшов висновку, що розмір штрафу який
підлягає до стягненню становить 3626,90
грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та процентів річних не є штрафними
санкціями, а є способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(виплати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Зазначену позицію також підтримує і
Верховний Суд України (постанова
Верховного суду України від 23.01.2012р. у
справі №37/64).

З огляду на зазначене вище, вимога
позивача про стягнення з відповідача
інфляційних втрат та 3% річних підлягає
задоволенню в розмірі: інфляційні
втрати -4296,40 грн.; 3% річних - 1074,12 грн.

Також, позивач просив покласти на
відповідача витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 4
200грн.

З матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
договір № 20/06/14-01 від 20.06.2014р. (а.с. 34-35),
акт наданих послуг № 1 від 25.06.2014р. (а.с.
36), копію свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 4008/10 від
17.06.2009р. (а.с. 38), копію квитанції № 1152/з12
(а.с. 37).

Відповідно до ч. 1 ст. 44, ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України та враховуючи п. 6.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р. місцевий господарський суд
дійшов обґрунтованого висновку, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача 4200 грн. витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката підлягає
частковому задоволенню у розмірі 4152,07
грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

В зв'язку з зазначеним вище, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 15.08.2014 у справі № 911/2610/14 прийняте з
неправильним застосуванням норм
процесуального та матеріального права,
що підтверджується фактичними
обставинами та матеріалами справи, а
тому підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 15.08.2014 у справі №
911/2610/14 частково скасувати.

3. Резолютивну частину рішення
господарського суду Київської області
від 15.08.2014 у справі № 911/2610/14 викласти в
наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_2;
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 36269
(тридцять шість тисяч двісті шістдесят
дев'ять) грн. 10 коп. боргу за договором
оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р., 3626 (три
тисячі шістсот двадцять шість) грн. 90
коп. штрафу, 4296 (чотири тисячі двісті
дев'яносто шість) грн. 40 коп.
інфляційних втрат, 1074 (одну тисячу
сімдесят чотири) грн. 12 коп. 3 % річних, 4152
(чотири тисячі сто п'ятдесят дві) грн. 07
коп. витрат на послуги адвоката та 970
(дев'ятсот сімдесят) грн. 20 коп. судового
збору.

У задоволенні решти позову -
відмовити.»

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1170 (одна
тисяча сто сімдесят) грн. 00 коп.
судового збору за розгляд справи судом
апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити
господарському суду Київської області.

6. Матеріали справи № 911/2610/14 повернути
до господарського суду Київської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Б.О. Ткаченко