ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 909/636/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Новосад Д.Ф.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Струмок»

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 22.07.2014р.

у справі № 909/636/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Струмок», м.Надвірна

до Головного управління
державної санітарно-епідеміологічної
служби України в Івано-Франківській
області, м.Івано-Франківськ

до Державної установи
«Івано-Франківський обласний
лабораторний центр
Держсанепідемслужби України»,
м.Івано-Франківськ

про стягнення збитків у вигляді
упущеної вигоди в розмірі 187787,95 грн.,

з участю представників :

від скаржника - Дем»янчук І.Р.

від відповідача-1 - не з»явився

від відповідача-2 - не з»явився

В ході судового засідання скаржнику
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

Відповідачі належним чином були
повідомлені про день та час слухання
справи, однак повноважних
представників в засідання не
скерували, в зв"язку з чим колегія
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за наявними у справі
доказами.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 22.07.2014р.
у справі № 909/636/14 (суддя Гриняк Б.П.)
відмовлено в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Струмок», м.Надвірна
до Головного управління державної
санітарно-епідеміологічної служби
України в Івано-Франківській області,
м.Івано-Франківськ та Державної
установи «Івано-Франківський обласний
лабораторний центр
Держсанепідемслужби України»,
м.Івано-Франківськ про стягнення
збитків у вигляді упущеної вигоди в
розмірі 187787,95 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Струмок» подав до
Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадане
рішення, посилаючись, зокрема, на те, що
воно є незаконне, винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи,
оскільки ТзОВ «Струмок», будучи
законним власником приміщення,
позбавлене права вільного володіння,
користування і розпорядження, так як
дане приміщення самовільно і незаконно
використовується відповідачами.
Відтак, на думку скаржника, товариство
зазнає збитки у вигляді упущеної
вигоди. Як зазначає скаржник, факт
захоплення та користування
відповідачами приміщення ними не
спростовано.

Наводить скаржник і інші доводи, що є,
на його думку, підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

14 листопада 2011 між товариством з
обмеженою відповідальністю "Струмок"
та Надвірнянською районною
санітарно-епідеміологічною станцією в
особі головного лікаря укладено
договір оренди нерухомого майна, а
саме офісних приміщень першого та
другого поверхів
виробничо-адміністративного
приміщення за адресою вул. Княгині
Ольги, 3 у м. Надвірна загальною площею
453,2 м.кв.

Термін дії договору закінчився 14.10.2012.

Після закінчення терміну дії договору
Надвірнянська районна
санітарно-епідеміологічна станція
продовжувала використовувати вказане
приміщення.

Відповідно до спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 21.07.14, реєстрація
Надвірнянської районної
санітарно-епідеміологічної станції
26.02.13р. - припинена .

З 2013 року по даний час приміщення
зайняте та використовується
структурними підрозділами Головного
управління державної
санітарно-епідеміологічної служби
України в Івано-Франківській області,
що не є правонаступниками
Надвірнянської районної
санітарно-епідеміологічної станції.

Приміщення є власністю ТзОВ "Струмок",
що підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності.

На вимоги позивача звільнити
приміщення відповідачі не реагують.

Як зазначає позивач, за період
незаконного користування
приміщеннями, він недоотримав орендну
плату в період з 14.10.2012 по 14.10.2014 в
розмірі 187787,95 грн., що вважає збитками у
вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до наказу Міністрества
охорони здоров"я України від 21.09.2012 №
176-0 "Про ліквідацію бюджетних закладів,
установ і організацій, що належать до
сфери управління Міністерства охорони
здоров"я України" та відповідного
додатку до нього, юридична особа
публічного права Івано-Франківська
обласна та районні
санітарно-епідеміологічні станції
перебувають в процесі повної
ліквідації або вже ліквідовані.

Новостворені юридичні особи
публічного права - Головне управління
державної санітарно-епідеміологічної
служби України в Івано-Франківській
області та Державна Установа
"Івано-Франківський обласний
лабораторний центр Держсанепідслужби
України" їх відокремлені підрозділи не
являються правонаступниками
Івано-Франківської обласної та
районних СЕС, що ліквідуються.

У зв"язку з відсутністю кошторисних
призначень на погашення кредиторської
заборгованості Івано-Франківської
обласної та деяких районних СЕС,
останні не виключені з Єдиного
Державного реєстру і не несуть
відповідальності за дії і рішення
Івано-Франківської обласної та
районних СЕС, що ліквідуються.

Відповідно до п. 1. ч. 2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов"язків є договори та інші
правочини.

Договір оренди нерухомого майна
позивачем з відповідачами не
укладався, відтак немає
зареєстрованого бюджетного
зобов"язання в органі Державної
казначейської служби з відповідачами.

Як вбачається із матеріалів справи,
Державна Установа "Івано-Франківський
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України", як
добросовісний користувач приміщення і
основний споживач енергоносіїв на
підставі договору №55 від 19.05.2014 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна, що перебуває у
користуванні, здійснює відшкодування
витрат позивача на утримання
нерухомого майна, що перебуває в
користуванні Центру.

Уклавши договір з Центром, позивач тим
самим визнав факт користування
приміщенням саме відокремленим
підрозділом Центру, а не підрозділом
Головного управління.

У відповідності до вказаного договору
фактичним користувачем приміщення є
Надвірнянський міжрайонний підрозділ.

В контексті викладеного суд першої
інстканції дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволенні позову.

Також колегія суддів зазначає, що
відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Стягнення збитків у вигляді
упущеної вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.
Водночас, обов'язковою передумовою
задоволення вимог щодо відшкодування
збитків є встановлення в діях
відповідача складу цивільного
правопорушення, складовими частинами
якого є: наявність збитків; причинний
зв'язок між діями винної особи та
заподіянням збитків; протиправність
поведінки винної особи як заподіювача
збитків; вина. Відсутність будь-якої з
зазначених ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків
у вигляді упущеної вигоди, особа
повинна довести, що за звичайних
обставин вона мала реальні підстави
розраховувати на одержання певного
доходу; при цьому протиправні дії
відповідача є причиною, а збитки, які
виникли, - наслідком такої протиправної
поведінки.

Відповідно для прийняття рішення
про повне відшкодування упущеної
вигоди протиправні дії винної особи
мають бути єдиною і достатньою
причиною неотримання позивачем доходу,
на одержання якого позивач мав реальні
підстави розраховувати.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані у разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. У вигляді
упущеної вигоди відшкодовуються ті
збитки, які б могли бути реально
отримані при належному виконанні
зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623
Цивільного кодексу України, при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.
Проте, з матеріалів справи не
вбачається вжиття ТОВ "Струмок " таких
заходів.

Звертаючись з заявою про
стягнення збитків у формі упущеної
вигоди, кредитор повинен здійснити
точні розрахунки і підкріпити їх
відповідними доказами, які безспірно
підтверджували б їх розмір, однак цього
зроблено не було.

Вказуючи на доведеність завдання
збитків у вигляді упущеної вигоди
(неодержаних доходів) ТОВ "Струмок" не
врахував, що відповідно до приписів
ст.142 Господарського кодексу України
прибуток (доход) суб'єкта
господарювання є показником
фінансових результатів його
господарської діяльності, що
визначається шляхом зменшення суми
валового доходу суб'єкта
господарювання за певний період на
суму валових витрат та суму
амортизаційних відрахувань. За таких
обставин, лише наявність теоретичного
обґрунтування можливості отримання
прибутку ще не є підставою для його
стягнення.

Вимоги позивача про стягнення
упущеної вигоди базуються на
розрахунку можливого прибутку у разі
використання спірного приміщення з
урахуванням середньомісячного
прибутку за метр квадратний. Такі
розрахунки є теоретичними, побудовані
на можливих очікуваннях отримання
певного доходу та не підтверджені
відповідними документами, що свідчили
б про конкретний розмір прибутку, який
міг би і повинен був отримати позивач,
якщо б відповідач не здійснював
протиправні дії.

З врахуванням наведеного, суд першої
інстанції обгрунтовано відмовив у
задоволенні позову, оскільки такі
вимоги кредитора щодо стягнення
збитків в формі упущеної вигоди є
безпідставними та документально не
підтвердженими, а обґрунтування
позивача не містить фактів
протиправних дій відповідачів та
понесення позивачем у зв'язку з цим
збитків.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та
допустимих доказів на спростування
висновків місцевого господарського
суду, викладених у рішенні
господарського суду
Івано-Франківської області від 22.07.2014р.
у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 22.07.2014
року у даній справі відповідає
матеріалам справи, ґрунтується на
вимогах чинного законодавства і
підстав для його скасування немає, а
зазначені в апеляційній скарзі доводи
скаржника не відповідають матеріалам
справи, документально не обґрунтовані,
а тому не визнаються такими, що можуть
бути підставою згідно ст. 104 ГПК України
для скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 22.07.2014
року у даній справі в апеляційному
порядку слід покласти на скаржника в
порядку, передбаченому ст. 49 ГПК
України.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК
України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Струмок»
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 22.07.2014р.
у справі № 909/636/14 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового
збору за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

4. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути
господарському суду
Івано-Франківської області.

6. Повний текст постанови
складено « 30» жовтня 2014р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Новосад Д.Ф.

суддя
Орищин Г.В.