ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

"16" жовтня 2014 р. Справа № 926/1375/14

За позовом Чернівецької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Державна інспекція
сільського господарства у
Чернівецькій області

до відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віза - Вторма» м.
Чернівці

про звільнення та повернення земельної
ділянки

Cуддя М.І.Ніколаєв

представники:

від позивача - Юзьків М.І., дов. від 02.06.2014
року.

від відповідача - Черненко В.В., дов. від
23.09.2014 року

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька міська рада
звернулась з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Віза -
Вторма» про усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
земельною ділянкою, яка знаходиться за
адресою м. Чернівці, бульвар Героїв
Сталінграду, 15-А, шляхом її звільнення
від метало-каркасного цегляного
павільйону, приведення в належний стан
та передачі міській раді згідно з актом
прийому-передачі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Рішенням
Чернівецької міської ради 35 сесії VI
скликання №835 від 25.04.2013 року
відповідачу відмовлено у наданні
дозволу на складання проекту
відведення спірної земельної ділянки в
оренду та зобов'язано останнього
привести в належний стан, звільнити та
передати спірну земельну ділянку
міській раді. Натомість, відповідач
рішення міської ради не виконав,
земельну ділянку не звільнив, чим
перешкоджає міській ради вільно
користуватись і розпоряджатись своєю
землею.

Ухвалою від 11.09.2014 року порушено
провадження у справі, судове засідання
призначено на 23.09.2014 року за участю
представників сторін.

Відповідач у відзиві на позов
заперечує проти позовних вимог,
посилаючись при цьому на те, що він є
власником нерухомого майна, яке
розташоване на спірній землі.

Ухвалою суду від 23.09.2014 року залучено
Державну інспекцію сільського
господарства у Чернівецькій області до
участі у розгляді справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, розгляд справи
відкладено на 06.10.2014 року.

В поясненнях на позов третя особа
підтвердила факт використання
відповідачем земельної ділянки без
правовстановлюючих документів, у
зв'язку з чим позовні вимоги підтримала
у повному обсязі.

У судовому засіданні 06.10.2014 року
оголошено перерву до 16.10.2014 року.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позовна вимога,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Спірна земельна ділянка площею 0,0325 га
знаходиться на бульварі Героїв
Сталінграду,15-А в м. Чернівці та
належить до земель комунальної
власності територіальної громади м.
Чернівці (землі житлової і громадської
забудови).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 03.09.1997 року закрите акціонерне
товариство «Віза-Вторма» придбало у
власність павільйон металевий площею
145 кв.м., що знаходиться на бульварі
Героїв Сталінграду,15-А в м. Чернівці.

Постановою господарського суду
Чернівецької області від 14.06.2006 року,
залишено без змін Постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 13.11.2006 року та
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 23.10.2008 року визнано
недійсним Державний акт на право
постійного користування землею від
01.02.2001 року І-ЧВ № 001374, зареєстрований в
Книзі записів Державних актів на право
постійного користування землею за №
1754, виданий Акціонерному товариству
закритого типу «Віза-Вторма», м.
Чернівці, в частині земельних ділянок:
№ 3 - вул. Руська, 249-А, площею 0,0236 га; № 4 -
вул. Чапаєва, 83, площею 0,0416 га; № 5 -
бульвар Героїв Сталінграду, 15-А, площею
0,0325 га; № 6 - вул. Обертинська, 1, площею
0,0299 га; № 7 - вул. Л.Кобилиці, 100-А. площею
0,0225 га

Відповідно до нової редакції статуту,
що затверджена рішенням загальних
зборів відповідача від 22.04.2011 року,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Віза-Вторма» є
правонаступником акціонерного
товариства закритого типу
«Віза-Вторма».

11.02.2013 року відповідач звернувся до
Департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин Чернівецької
міської ради із заявою про надання в
оренду земельної ділянки площею 0,0325 га,
що знаходиться на бульварі Героїв
Сталінграду,15-А в м. Чернівці.

Актами перевірок дотримання вимог
земельного законодавства Державної
інспекції сільського господарства в
Чернівецькій області від 07.07.2013 року та
18.08.2013 року встановлено, що відповідач
користується спірною земельною
ділянкою без правопосвідчуючих
документів.

Рішенням Чернівецької міської ради 35
сесії VI скликання №835 від 25.04.2013 року
(п.19) відповідачу відмовлено у наданні
дозволу на складання проекту
відведення земельної ділянки за
адресою бульвар Героїв Сталінграду,15-А
в м. Чернівці, площею 0,0325 га для
обслуговування павільйону в зв'язку з
неналежним утриманням земельної
ділянки.

Пунктом 19.1 вищевказаного рішення
зобов'язано відповідача в 30-денний
термін з дня прийняття рішення
привести в належний стан, звільнити та
передати спірну земельну ділянку
міській раді за актом
приймання-передачі.

При цьому, належних доказів
неналежного утримання спірної
земельної ділянки суду не надано, адже
відповідними актами Державної
інспекції сільського господарства в
Чернівецькій області чи іншого
уповноваженого органу даний факт не
підтверджується, а наявні в матеріалах
справи листи - звернення депутата
Чернівецької міської ради та голови
правління ЖБК такими доказами не є.

У свою чергу, представник відповідача
факт користування земельної ділянкою
без правовстановлюючих документів
підтвердив.

Разом з тим, як встановлено судовим
слуханням та підтверджується Витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, 23.09.2014 року за
відповідачем зареєстровано право
власності на нежитлове приміщення -
павільйон металевий, каркас цегляний,
площею 145 кв.м., що знаходиться на
бульварі Героїв Сталінграду,15-А в м.
Чернівці.

Відтак, станом на момент вирішення
спору відповідач є власником
нерухомого майна, від якого позивач
просить звільнити спірну земельну
ділянку.

Статтею 14 Конституції України
передбачено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 80 Земельного
кодексу України суб'єктами права
власності на землю є територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування, - на землі
комунальної власності.

Згідно п.5 ст.16 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Згідно статті 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Статтею 1 Закону України „Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" передбачено, що
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки (п. 3.1 Постанови
Пленуму ВГС України від 17.05.2011 року №6
«Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин»).

Разом з тим, у вирішенні питання про
застосування відповідальності за
самовільне зайняття земельної ділянки
господарським судам необхідно
враховувати, що саме по собі
встановлення судом наявності
фактичного користування земельною
ділянкою без документів, що
посвідчують права на неї, не є
достатньою підставою для кваліфікації
такого використання земельної ділянки
як самовільного її зайняття.
Господарським судам у вирішенні таких
спорів необхідно досліджувати, чи
передбачено спеціальним законом
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку для
розміщення певних об'єктів, причини
відсутності таких документів у особи,
що використовує земельну ділянку,
наявність у особи права на отримання
земельної ділянки у власність чи в
користування, вжиття нею заходів до
оформлення права на земельну ділянку
тощо (абз. 2 вищевказаної Постанови
Пленуму ВГС України від 17.05.2011 року).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Держава не втручається
у здійснення власником права власності
(п. 1,6 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Згідно ст. 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

При цьому, в разі розташування на
земельних ділянках об'єктів нерухомого
майна (будівель, споруд), що перебувають
у власності фізичних або юридичних
осіб земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
не підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах), що
передбачено ч.2 ст. 134 Земельного
кодексу України.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму ВГС
України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» передбачено, що за змістом
статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК
України до особи, яка набула права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності або право користування на
земельну ділянку, на якій розміщено
відповідне нерухоме майно, без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

З огляду на приписи статті 182, частини
другої статті 331, статті 657 ЦК України
покупець нерухомого майна вправі
вимагати оформлення відповідних прав
на земельну ділянку, зайняту
нерухомістю, з моменту державної
реєстрації переходу права власності на
нерухоме майно.

У разі встановлення факту правомірного
набуття особою права на нерухоме майно
за наявності у попереднього власника
належно оформленого права на земельну
ділянку, на якій воно розміщене,
необхідно враховувати, що така особа
набула права на відповідну земельну
ділянку. З виникненням прав власності
на будівлю чи споруду у юридичної особи
виникає право одержати земельну
ділянку в користування, а розглянути
таке питання та прийняти відповідне
рішення в строки, встановлені законом,
зобов'язаний відповідний повноважний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування. Тому
відсутність у такої особи
переоформлених на її ім'я
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку не може
кваліфікуватися як самовільне
зайняття земельної ділянки. З
урахуванням викладеного в таких
випадках положення статті 212 ЗК України
застосуванню не підлягають (п. 3.4
Постанови Пленуму ВГС України від
17.05.2011 року №6 «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин»).

У свою чергу, як встановлено судовим
слуханням, відповідач у передбаченому
законом порядку оформив право
власності на нерухоме майно, від якого
позивач просить звільнити спірну
земельну ділянку, у зв'язку з чим у
відповідача виникло право одержати її
в користування (чи власність), що
унеможливлює задоволення позову.

За таких обставин справи та виходячи з
того, що ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності, яке є
непорушним, у задоволенні позову слід
відмовити, залишивши при цьому судові
витрати за позивачем.

При цьому, на майбутнє суд звертає
увагу відповідача, що згідно ст. 319 ЦК
України та ст. 41 Конституції України
власник має право вчиняти щодо свого
майна лише ті дії, які не суперечать
закону. Відтак, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі. В протилежному
випадку власник може бути притягнутий
до встановленої законом
відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити

Повне рішення складено та підписано
17.10.2014 року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку,
передбаченого для оскарження, а у разі
подання апеляційної скарги або
внесення апеляційного подання,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.

Суддя
М.І. Ніколаєв