ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 5023/4029/11

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Демидової А.М.,

Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві касаційну
скаргу Комунального підприємства
"Виробничо-технологічне підприємство
"Вода" на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
27 серпня 2014 року у справі № 5023/4029/11
Господарського суду Харківської
області за позовом Акціонерної
компанії "Харківобленерго", м. Харків,
до Комунального підприємства
"Виробничо-технологічне підприємство
"Вода", м. Харків, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - Харківська міська рада, м.
Харків, про стягнення 6 752 915,86 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Солдатенко А.М. (дов. №
01-42юр/2710 від 24.03.2014),

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

в с т а н о в и в:

У вересні 2010 року позивач АК
"Харківобленерго" пред'явив у
господарському суді позов до
відповідача КП "Виробничо-технологічне
підприємство "Вода" про стягнення 6 752
915,86 грн.

Вказував, що 03.01.08 між ним та
відповідачем був укладений договір
№ 1.01 про постачання електричної
енергії, згідно умов якого він
(постачальник) зобов'язався постачати
споживачу (відповідачу) електричну
енергію, а споживач - сплачувати
вартість спожитої електричної енергії
та інші нарахування на встановлених
договором умовах.

Посилаючись на порушенням
відповідачем умов договору в частині
оплати вартості електричної енергії,
спожитої в травні - серпні 2010 року,
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь 6 634 379,08 грн. боргу, 94 467,30
грн. 3% річних, 18 893,46 грн. ПДВ на 3% річних,
5 176,02 грн. компенсації з перетікання
реактивної енергії, а всього - 6 752 915,86
грн.

Спір розглядався судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 15 серпня 2011
року (суддя Лаврова Л.С.), залишеним без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 27
серпня 2014 року (колегія суддів у складі:
Хачатрян В.С. - головуючий, Білоусова
Я.О., Бородіна Л.І.), позов задоволено
частково.

Постановлено стягнути з КП
"Виробничо-технологічне підприємство
"Вода" на користь АК "Харківобленерго" 5
528 649,24 грн. тарифної складової боргу та 1
105 729,84 грн. ПДВ 20%, 94 467,30 грн. 3% річних, 5
176,02 грн. компенсації з перетікання
реактивної енергії (4 313,35 грн. тарифної
складової та 62,67 грн. ПДВ 20%), 25 428,66 грн.
витрат по сплаті державного мита та 233,35
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Відмовлено в задоволенні вимог про
стягнення 18 893,46 грн. ПДВ у розмірі 20% на
3% річних.

Судові акти в частині задоволення
позову мотивовані посиланнями на
порушення відповідачем умов договору в
частині оплати спожитої електричної
енергії, що є підставою для покладення
на нього обов'язку по сплаті боргу, ПДВ
на електричну енергію, річних та
компенсації з перетікання реактивної
енергії.

В частині відмови у задоволенні вимог
про стягнення ПДВ на 3% річних судові
акти обґрунтовані посиланнями на ту
обставину, що 3% річних від простроченої
суми заборгованості не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість у відповідності до чинного
законодавства.

У касаційній скарзі КП
"Виробничо-технологічне підприємство
"Вода", посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, а саме: п. 1-1 ст. 80,
ст.ст. 99, 101 ГПК України, просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
27.08.14 з направленням справи до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та правильність застосування судами
норм матеріального та процесуального
права у вирішенні даного спору, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з таких
підстав.

Беручи до уваги вказівки Вищого
господарського суду України, викладені
у постанові від 20.04.11 у даній справі, суд
першої інстанції правомірно залучив до
участі у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Харківську міську раду, оскільки
рішення з господарського спору може
вплинути на її права та обов'язки.

Судами встановлено, що відповідач КП
"Виробничо-технологічне підприємство
"Вода" на підставі рішень Харківської
міської ради від 12.01.11 № 132/11 та від
23.12.11 № 577/11 перебуває в процесі
реорганізації шляхом приєднання його
до КП "Харківводоканал", у зв'язку з чим
розгляд справи неодноразово зупинявся
за клопотанням сторони.

Враховуючи тривалість процесу
реорганізації відповідача,
відсутність у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про припинення
КП "Виробничо-технологічне
підприємство "Вода" та керуючись
принципом необхідності розгляду
справи упродовж розумного строку,
встановленим ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для відмови у задоволенні
чергового клопотання відповідача про
зупинення провадження у справі.

Водночас, суди правомірно виходили з
того, що після завершення процедури
реорганізації та визначення
правонаступника, останній вправі
звернутися до суду або до органу
виконавчої служби із заявою про заміну
сторони, що узгоджується із приписами
чинного законодавства.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 03.01.08 між сторонами у справі був
укладений договір № 1.01 про постачання
електричної енергії, згідно умов якого
постачальник (позивач) зобов'язався
постачати споживачу (відповідачу)
електричну енергію, а споживач -
сплачувати вартість спожитої
електричної енергії на встановлених
договором умовах.

Порядок розрахунків врегульований
сторонами додатком № 2 до договору №
1.01, згідно якого розрахунковим
періодом споживання та оплати за
електроенергію визначається
календарний місяць. Споживач протягом
розрахункового періоду здійснює
щоденні планові платежі на поточний
рахунок зі спеціальним режимом
використання рівними долями від
вартості очікуваного обсягу (п. 4.5
додатку № 2). У разі, якщо за підсумками
розрахункового періоду вартість
спожитої електроенергії менше, ніж
сума оплати, що надійшла за такий
календарний місяць, залишок коштів
зараховується як попередня оплата
споживача за наступні розрахункові
періоди за умови відсутності
заборгованості споживача за попередні
розрахункові періоди. (п. 4.8 додатку
№ 2). Згідно п. 5 додатку № 2 остаточний
розрахунок споживача за електричну
енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником рахунка відповідно до
даних про фактичне споживання
електричної енергії, визначених за
показниками розрахункових засобів
обліку (або розрахунковим шляхом).

Відповідно до п. 2.3.4 договору № 1.01
відповідач зобов'язався здійснювати
оплату за послуги з компенсації
перетікання реактивної електричної
енергії між електромережею позивача та
електроустановками відповідача згідно
з додатком № 4-а.

Положеннями ст.ст. 11, 629 ЦК України
встановлено, що договір є однією з
підстав виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Судами встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що відповідач
порушив взяті за договором № 1.01
грошові зобов'язання, невчасно
розраховувався за спожиту активну
електроенергію, що стало обґрунтованою
підставою для задоволення вимог про
стягнення з відповідача 6 634 379,08 грн.
боргу (5 528 649,24 грн. тарифної складової
боргу та 1 105 729,84 грн. ПДВ 20%), 94 467,30 грн. 3%
річних та 5 176,02 грн. компенсації з
перетікання реактивної енергії (4 313,35
грн. тарифної складової та 62,67 грн. ПДВ
20%).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення із відповідача 18
893,46 грн. 20% ПДВ, нарахованих на 3% річних
від простроченої суми заборгованості,
суди попередніх інстанцій вірно
виходили з того, що проценти,
передбачені положенням ст. 625 ЦК
України, є платою за користування
чужими грошовими коштами, правова
природа яких є самостійним способом
захисту цивільних прав і забезпечення
виконання цивільних зобов'язань, а тому
3% річних від простроченої суми
заборгованості не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість у відповідності до чинного
законодавства України.

З огляду на викладене, судом
апеляційної інстанції на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, з'ясовано дійсні права і
обов'язки сторін та правильно
застосовано матеріальний закон, що
регулює спірні правовідносини.

Щодо посилань касаційної скарги на
неповне встановлення судом
апеляційної інстанції дійсних
обставин справи, в зв'язку з тим, що під
час розгляду справи апеляційним
господарським судом та станом на день
винесення оскарженої постанови, 6 634 379,08
грн. боргу та 5 176,02 грн. компенсації з
перетікання реактивної енергії були
сплачені відповідачем, слід зазначити
наступне.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Вказані заявником касаційної скарги
обставини щодо часткового погашення
заборгованості виникли після
прийняття місцевим господарським
судом рішення від 15.08.11, не
досліджувались судом першої інстанції
і не були покладені в його основу.

Положеннями ст. 104 ГПК України, яка
визначає підстави для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду, не передбачено
можливості скасування або зміни
рішення у зв'язку із зміною стану
розрахунків між сторонами (наприклад,
зменшення або збільшення
заборгованості), якщо така зміна
сталася після прийняття рішення
місцевого господарського суду
(аналогічна правова позиція висловлена
у п. 12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.11
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України").

За таких обставин доводи касаційної
скарги про порушення судом апеляційної
інстанції приписів п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 99, 101
ГПК України не заслуговують на увагу,
оскільки ґрунтуються на невірному
тлумаченні скаржникам вказаних
правових норм та спростовуються
встановленими апеляційним
господарським судом обставинами.

Суди дали оцінку наявним у справі
доказам за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, що відповідає
вимогам ст. 43 ГПК України, переоцінка
доказів, відповідно до ст. 1117
ГПК України, не входить до повноважень
суду касаційної інстанції.

Постанова апеляційного господарського
суду прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законодавства, доводи касаційної
скарги правильності викладених у ній
висновків не спростовують, в зв'язку з
чим підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального
підприємства "Виробничо-технологічне
підприємство "Вода" залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 27
серпня 2014 року у справі № 5023/4029/11
залишити без змін.

Головуючий суддя:
Н.Г.Дунаєвська

Судді:
А.М. Демидова

Н.І. Мележик