Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" жовтня 2014 р.
Справа № 906/1202/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньок О.А. (довіреність
№14-126 від 13.05.14.)

від відповідача: Кармазіна Г.А.
(довіреність №54 від 08.01.14.)

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
(Житомирська обл., м.
Новоград-Волинський)

про стягнення 71902,70 грн.

Позивач звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовом
про стягнення з відповідача на свою
користь 71902,70 грн., з яких: 47177,73 грн. -
пеня, 10867,05 грн. - інфляційні, 13857,93 грн. - 3%
річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що
відповідач, всупереч умов договору на
постачання природного газу від 29.09.11,
несвоєчасно сплатив вартість
переданого природного газу в листопаді
2011 - червні 2012 років, внаслідок чого у
позивача виникло право вимоги від
КП"Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
оплати штрафних санкцій за неналежне
виконання грошових зобов'язань у
вигляді пені, інфляційних, річних.

У судовому засіданні 16.10.14 представник
відповідача подав письмовий відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
просить суд зменшити розмір пені з 47177,73
грн. до 23588,87 грн. та частково відмовити
у задоволенні позову в частині
стягнення 23588,87 грн. пені. Крім того,
представник відповідача подав
клопотання про зменшення розміру
нарахованої пені, з посиланням на
скрутне матеріально-фінансове
становище на підприємстві.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві. Заперечив
проти зменшення нарахованих штрафних
санкцій.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав позицію, викладену
у відзиві на позовну заяву та
клопотання про зменшення розміру пені.
.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

29.09.11 між Публічним акціонерним
товариством "Житомиргаз" (Постачальник,
Первісний кредитор) та Комунальним
підприємством Новград-Волинської
міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
(Відповідач, Споживач) був укладений
договір на постачання природного газу
№ 13-2011-ТЕ-200-БО (а.с.18).

Відповідно до п. 1.1. Договору,
Постачальник зобов'язався передати у
власність Споживачу у 4 кварталі 2011
року та у 2012 році природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, а покупець зобов'язався
приймати та оплачувати газ на умовах
цього Договору за ціною 4104,084грн. за
1000куб.м. (п.6.1 договору).

Додатковою угодою №4 від 03.01.2012 (а.с.26) до
договору купівлі-продажу природного
газу сторони внесли зміни до п.6.1
договору, зменшивши ціну природного
газу до 3999,4200грн. за 1000 куб.м.

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору на постачання природного газу
№ 13-2011-ТЕ-200-БО від 29.09.11 протягом
листопада 2011 - червня 2012 року
постачальник передав, а відповідач
отримав природний газ на загальну суму
9683117,90 грн.

Факт належного виконання
постачальником своїх зобов'язань
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
02.12.11 на 1661509 м3, від 03.01.12 на 1878682 м3, від
01.02.12 на 2287302 м3, від 01.03.12 на 2710483 м3, від
02.04.12 на 1595960 м3, від 03.05.12 на 554345 м3, від
01.06.12 на 2464 м3, від 19.06.12 на 1520 м3, від 03.06.12
на 156 м3 (а.с.29-37).

Для оплати поставленого газу
відповідачу направлялись рахунки
(а.с.38-54).

Відповідно до п. 7.1. Договору, оплата за
газ здійснюється Споживачем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач, всупереч умовам договору,
ст.ст.525, 526 ЦК України та ст.193 ГК
України, неналежним чином виконав свої
зобов'язання по оплаті отриманого
природного газу, борг по оплаті якого
станом на вересень 2012 становив
360800,00грн., що підтверджується
підписаним ПАТ"Житомиргаз" з
відповідачем та скріпленим печатками
Актом звірки розрахунків (а.с.55).

15.10.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (Позивач,
Новий кредитор) та Публічним
акціонерним товариством "Житомиргаз"
(Первісний кредитор) укладено договір
№ 14/5428/12 про відступлення права вимоги
(далі -Договір відступлення права
вимоги (а.с.13)).

Відповідно до п.1.1. та п.1.2. зазначеного
договору первісний кредитор передає, а
Новий кредитор приймає на себе право
вимоги до боржника Первісного
кредитора за договором № 13-2011-ТЕ-200-БО
від 29.09.11 у сумі 360800 грн. Крім передачі
права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п. 1.1. договору, до Нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням Боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Відповідно до п.2.2. договору про
відступлення права вимоги, право
вимоги вважається переданим після
фактичної передачі документів,
зазначених в п.2.1. цього договору.
Передача документів оформлюється
актом приймання-передачі з зазначенням
переліку переданих документів.

19.10.12 сторони склали Акт
приймання-передачі документів, який
засвідчує приймання-передачу
документів, зазначених в п.2.1 договору
про відступлення права вимоги (а.с.15).

Таким чином, право вимоги Первісного
кредитора до відповідача вважається
переданим позивачеві 19.10.2012 року.

У відповідності з п.2.3. договору про
відступлення права вимоги та ст.516 ЦКУ,
відповідача було належним чином
повідомлено про відступлення права
вимоги, про що свідчить лист Первісного
кредитора №7059/19 від 16.10.12 (а.с.17).

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). Ст.514 ЦК
України встановлює, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав. Згідно зі ст.516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Після заміни кредитора у зобов'язанні
відповідач станом на 30.09.13 виконав з
простроченням грошове зобов'язання,
право вимоги за яким було відступлене
первісним кредитором на користь
Позивача, що підтверджується випискою
позивача (а.с.71).

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов'язань
позивач просить стягнути з відповідача
47177,73грн. пені, 10867,05грн. інфляційних,
13857,93грн. 3% річних.

Що стосується нарахованих позивачем
пені за порушення відповідачем своїх
зобов'язань по оплаті переданого
природного газу слід зазначити
наступне.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу
України випливає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків
оплати за переданий природний газ, є
порушенням зобов'язання, що відповідно
до ст.611 Цивільного кодексу України
тягне за собою правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплату неустойки.

Згідно з пунктом 9.3. Договору у разі
порушення Покупцем (Відповідачем)
строків оплати передбачених Договором
зі споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожен
день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в
загальній сумі 47177,73 грн.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК
України господарський суд має
з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
грунтується ( п.1.12 Постанови № 14).

Розмір пені (подвійна облікова ставка
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня) та період її
нарахування (не більше шести місяців
від дня, коли зобов'язання мало бути
виконане) повинні відповідати
приписам ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст.
232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, оскільки інше
не передбачено Договором
№13-2011-ТЕ-200-БО.

Окрім того, у п. 1.9. Постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Виходячи із змісту ч. 6 ст. 232 ГК
України, судом прийнято до уваги , що
період нарахуванням пені у календарних
днях не повинен перевищувати 183 дні.

Перевіривши розрахунок пені, судом
встановлено, що дана величина
обрахована позивачем вірно, у
відповідності но норм чинного
законодавства, з урахуванням часткових
проплат та рекомендацій Вищого
господарського суду України, а тому
вимога про стягнення 47177,73грн. пені є
правомірною.

За ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Положення ч.2 ст. 625 ЦК України в частині
сплати процентів річних
застосовується за наявності порушення
будь-якого грошового зобов'язання
(п.6.2 Постанови № 14).

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми як і інфляційних
втрат не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним коштами,
належними до сплати кредиторові ( п.4.1
Постанови № 14).

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів ( п.3.1 Постанови №
14).

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць, у якому мала місце інфляція
(абз. 3 п. 3.2. Постанови №14).

Перевіривши розрахунок річних та
інфляційних (а.с.8-12), судом встановлено,
що дані величини обраховані позивачем
вірно, у відповідності но норм чинного
законодавства, з урахуванням часткових
проплат та рекомендацій Вищого
господарського суду України, а тому
вимоги про стягнення 10867,05грн.
інфляційних та 13857,93грн. річних
підлягають задоволенню.

Поряд з тим, враховуючи клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
на 50% , яке обґрунтоване збитковістю
підприємства, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, яка
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо (п.
3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення пені, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін з метою дотримання балансу
інтересів сторін та з урахуванням
засад справедливості, добросовісності
та розумності, як складових елементів
загального конституційного принципу
верховенства права.

Так, наданими до справи документами
підтверджено викладені у відзиві №1747
від 13.10.2014 та клопотанні №1757 від 15.10.14
обставини. Зокрема, збитковість
діяльності підприємства вбачається: зі
звітів про фінансові результати КП
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго" за
2011 рік та за 6 місяців 2014 року, де збиток
підприємства складає відповідно у 2011
році - 3966000,00грн., у 2014 році - 10764000,00грн.; з
довідки-розрахунку заборгованості з
відшкодування державою різниці в
тарифах.

Зважаючи на майновий стан сторін,
відсутність збитковості у позивача, у
зв'язку із несплатою боргу
відповідачем у встановлений строк та
те, що борг за спожитий природний газ
відповідачем сплачений у повному
обсязі задовго до подачі даного позову
до суду, діяльність відповідача є
збитковою, вказана заборгованість
виникла внаслідок невідшкодування
державою заборгованості по різниці в
тарифах на теплову енергію, крім
стягнення з відповідача пені,
нараховано також втрати від інфляції
та 3% річних в значному розмірі,
господарський суд дійшов висновку, що
доводи відповідача заслуговують на
увагу, тому суд вважає за можливе
зменшити розмір пені на 50%.

Отже, задовольнивши клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені, суд встановив, що дана величина
підлягає стягненню з відповідача в
розмірі 23589,00грн.

Відповідно до статей 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
і іншими учасниками процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково на суму 48313,98 грн., з яких: 23589,00
грн. - пеня, 10867,05 грн. - інфляційні, 13857,93
грн. - 3% річних. В частині вимоги про
стягнення 23588,73грн. пені слід відмовити.

Витрати щодо сплати судового збору,
відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України,
покладаються на відповідача.

При цьому, судові витрати покладаються
на відповідача у повному обсязі в
розмірі 1827,00грн. з огляду на п.4.3
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
6 ГПК України" №7 від 21.02.13, в якому
зазначено, що у разі коли господарський
суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Зменшити розмір пені на 50 % до 23589,00грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
(11700, Житомирська обл., м.
Новоград-Волинський, вул.Івана Франка,
15А, код 35824365) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, Шевченківський р-н.,
вул.Б.Хмельницького, буд.6; код 20077720):

- 23589,00 грн. пені;

- 13857,93 грн. 3% річних;

- 10867,05 грн. інфляційних втрат;

- 1827,00 грн. судового збору.

3. Відмовити в позові в частині
стягнення 23588,73грн. пені.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.10.14

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу