ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 917/207/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Гольцової Л.А.,

Картере В.І.
(доповідач)

за участю представників:

ОСОБА_2 - не з'яв.,

ТОВ "Моторсервіс" - Дугіна М.В.,

Державного реєстратора реєстраційної
служби Полтавського районного
управління юстиції Полтавської
області - не з'яв.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
12.08.2014

та на рішення господарського суду
Полтавської області від 27.05.2014

у справі № 917/207/14

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Моторсервіс"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Державного
реєстратора реєстраційної служби
Полтавського районного управління
юстиції Полтавської області

про визнання права власності на частку
у статутному капіталі товариства та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Моторсервіс" за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Державного реєстратора реєстраційної
служби Полтавського районного
управління юстиції Полтавської
області (з урахуванням заяви про
уточнення та збільшення позовних
вимог) про визнання права власності на
частку у статутному капіталі
товариства в розмірі 63,3% вартістю 108049,00
грн. та зобов'язання ТОВ "Моторсервіс"
внести зміни до Статуту товариства про
те, що ОСОБА_2 як учасник товариства є
власником частки у розмірі 63,3%
статутного капіталу товариства
вартістю 108049,00 грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 27.05.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Мацко О.С. -
головуючий, судді Тимошенко О.М.,
Сірош Д.М.), залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Істоміна О.А. -
головуючий, судді Барбашова С.В.,
Горбачова Л.П.), у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення господарського суду
першої інстанції від 27.05.2014, постанову
апеляційного суду від 12.08.2014 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування касаційної скарги
позивач стверджує, що судами при
прийнятті оскаржуваних рішень
порушено вимоги ст.ст. 209, 147, 655, 656, 657 ЦК
України, ст. 53 Закону "Про господарські
товариства", ч. 3 ст. 29 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних та
фізичних осіб-підприємців".

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню виходячи з такого.

Суди попередніх інстанцій, ґрунтуючись
на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності встановили наступне:

- згідно з установчою угодою 1996 року
Полтавською районною державною
адміністрацією було зареєстровано ЗАТ
"Моторсервіс". Рішеннями зборів
засновників від 26.09.1997 та
розпорядженням голови Полтавської
районної державної адміністрації № 698
від 19.12.1997 ЗАТ "Моторсервіс" було
реорганізовано в ТОВ "Моторсервіс" та
зареєстровано його Статут;

- відповідно до підписного листа до
установчої угоди, засновниками ТОВ
"Моторсервіс" були 133 фізичні особи.
Частка позивача, який виступив одним із
співзасновників товариства, у
статутному фонді товариства складала
0,48%;

- у період часу з 01.06.2005 по 06.08.2007 ОСОБА_2
уклав з іншими учасниками товариства у
простій письмовій формі договори
купівлі-продажу часток в статутному
фонді ТОВ "Моторсервіс", згідно з якими
придбав частки у статутному капіталі у
102-х учасників товариства, а також у 5-ти
спадкоємців померлих учасників
товариства, внаслідок чого, на думку
позивача, розмір його частки становить
63,3% статутного капіталу товариства;

- одночасно з укладенням вказаних
договорів купівлі-продажу часток
учасники товариства складали заяви про
вихід з товариства, які посвідчені
нотаріально;

- заяви про вихід учасників з
товариства були передані товариству у
2007 році, і саме на підставі цих заяв про
вихід, які відповідали чинному
законодавству, учасників було
виключено з ТОВ "Моторсервіс"
(рішеннями загальних зборів від 09.11.2007
та від 12.08.2009), при цьому позивачу жодних
часток не передавалося;

- вказані рішення загальних зборів
учасників товариства в подальшому
визнані недійсними рішеннями
господарського суду Полтавської
області у справах № 16/213-20/173 та № 18/3645/11,
які набрали законної сили;

- рішенням позачергових зборів
учасників ТОВ "Моторсервіс" від 09.08.2012
позивача було виключено зі складу
учасників ТОВ "Моторсервіс",
затверджено Статут товариства в новій
редакції; відповідні зміни внесені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. Це
рішення оскаржено позивачем в судовому
порядку;

- рішенням господарського суду
Полтавської області від 23.10.2013 у справі
№ 917/1137/13 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
"Моторсервіс" (третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державний
реєстратор Полтавської районної
державної адміністрації) про визнання
недійсними рішень позачергових зборів
товариства у задоволенні позовних
вимог відмовлено. Дане рішення набрало
законної сили.

Звертаючись до господарського суду з
позовом у даній справі, позивач на
підставі укладених ним з учасниками
ТОВ "Моторсервіс" договорів
купівлі-продажу часток в статутному
фонді ТОВ "Моторсервіс" просив визнати
за ним право власності на частку у
статутному капіталі товариства в
розмірі 63,3% вартістю 108049,00 грн. та
зобов'язати ТОВ "Моторсервіс" внести
відповідні зміни до Статуту
товариства.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що укладені позивачем договори
купівлі-продажу частки у статутному
капіталі товариства не посвідчені
нотаріально, тому є нікчемними і
відповідно - не породжують жодних
юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 205 ЦК України (у
редакції, що діяла на час укладення
вказаних договорів), правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Правочин, вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК
України).

ЦК України, а також Закон України "Про
господарські товариства" не
встановлюють обов'язковість
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу частки учасника у
статутному капіталі товариства, проте
така необхідність може бути
встановлена іншими законами або
домовленістю сторін.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, ст. 29 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" у період,
коли укладалися договори, діяла в двох
різних редакціях, проте, обидві вони
передбачали, що у разі внесення змін до
установчих документів, які пов'язані зі
зміною складу засновників (учасників)
юридичної особи, крім інших необхідних
документів, додатково подається у
обов'язковому порядку нотаріально
посвідчений документ про передання
прав засновника (учасника) іншій особі.

Отже, цим законом встановлено вимогу
щодо подання державному реєстратору
для проведення відповідних
реєстраційних дій, пов'язаних зі
змінами у складі засновників, у тому
числі нотаріально посвідченого
оригіналу договору про передання прав
засновника (учасника) іншій особі.

Посилання скаржника у касаційній
скарзі на те, що у ч. 3 ст. 29 названого
Закону мова йде про нотаріальне
посвідчення копій документів про
перехід частки учасника у статутному
капіталі товариства, а не угоди
безпосередньо, не беруться Вищим
господарським судом України з огляду
на таке.

Так, у відповідності до вказаної норми
у редакції від 30.01.2006 визначено, що у
разі внесення змін до установчих
документів, які пов'язані із зміною
складу засновників (учасників)
юридичної особи, крім документів, які
передбачені частиною першою цієї
статті, додатково подається або копія
рішення про вихід юридичної особи із
складу засновників (учасників),
завірена в установленому порядку, або
нотаріально посвідчена копія заяви
фізичної особи про вихід зі складу
засновників (учасників), або
нотаріально посвідчений документ про
передання права засновника (учасника)
іншій особі, або рішення
уповноваженого органу юридичної особи
про примусове виключення засновника
(учасника) зі складу засновників
(учасників) юридичної особи, якщо це
передбачено законом або установчими
документами юридичної особи.

В той же час, згідно з ч. 3 ст. 29 названого
закону у редакції від 30.09.2006 названа
норма визначає, що у разі внесення змін
до установчих документів, які пов'язані
із зміною складу засновників
(учасників) юридичної особи, крім
документів, які передбачені частиною
першою цієї статті, додатково
подається або копія рішення про вихід
юридичної особи із складу засновників
(учасників), завірена в установленому
порядку, або нотаріально посвідчена
копія заяви фізичної особи про вихід зі
складу засновників (учасників), або
нотаріально посвідчена копія
документа про перехід частки учасника
у статутному капіталі товариства, або
нотаріально посвідчений документ про
передання права засновника (учасника)
іншій особі, або рішення
уповноваженого органу юридичної особи
про примусове виключення засновника
(учасника) зі складу засновників
(учасників) юридичної особи, якщо це
передбачено законом або установчими
документами юридичної особи.

При цьому, Вищий господарський суд
України вважає за необхідне зазначити,
що перехід частки учасника у
статутному капіталі товариства
передбачено ч. 5 ст. 147 ЦК України, якою
встановлено, що частка у статутному
капіталі товариства з обмеженою
відповідальністю переходить до
спадкоємця фізичної особи або
правонаступника юридичної особи -
учасника товариства, якщо статутом
товариства не передбачено, що такий
перехід допускається лише за згодою
інших учасників товариства.

Враховуючи викладені вимоги ЦК України
нотаріально посвідчена копія
документа про перехід частки учасника
у статутному капіталі товариства
подається державному реєстратору для
проведення відповідних реєстраційних
дій, пов'язаних зі змінами у складі
засновників, у разі якщо частка у
статутному капіталі ТОВ переходить до
спадкоємця фізичної особи або
правонаступника юридичної особи -
учасника товариства (свідоцтво про
право на спадщину або інші документи,
що посвідчують право на спадщину або
правонаступництво), якщо статутом
товариства не передбачено, що такий
перехід допускається лише за згодою
інших учасників товариства (рішенням
загальних зборів учасників про
прийняття спадкоємця або
правонаступника до складу учасників
товариства, так і в інший спосіб, який
підтверджує волевиявлення кожного з
учасників товариства).

Правові наслідки недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору встановлені ст. 220 ЦК України -
такий договір є нікчемним, і відповідно
- не породжує жодних юридичних
наслідків.

Враховуючи викладені вимоги,
господарські суди правомірно не взяли
до уваги твердження позивача про те, що
за вказаними договорами до нього
перейшло право власності на частки у
статутному капіталі, які належали
продавцям, оскільки вказані договори є
нікчемними і не породжують ніяких
юридичних наслідків.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
ТОВ "Моторсервіс" внести зміни до
Статуту товариства про те, що ОСОБА_2 як
учасник товариства є власником частки
у розмірі 63,3% статутного капіталу
вартістю 108049,00 грн., то господарські
суди дійшли обґрунтованого висновку
про те, що дана вимога по суті є
похідною від вимоги про визнання права
власності на частку у статутному
капіталі і також не підлягає
задоволенню.

Доводи позивача, викладені у
касаційній скарзі, Вищий господарський
суд України вважає необґрунтованими та
такими, що не спростовують висновків
судів попередніх інстанцій та
зводяться до переоцінки досліджених
судами доказів, а згідно ч. 2 ст. 1117 ГПК
України касаційна інстанція не має
права збирати нові докази або
додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, Вищий
господарський суд України вважає, що
під час розгляду справи фактичні її
обставини були встановлені судами, на
підставі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів в їх сукупності, висновки судів
відповідають цим обставинам і їм дана
належна юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для зміни чи скасування
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 та
рішення господарського суду
Полтавської області від 27.05.2014 у справі
№ 917/207/14 залишити без змін.

Головуючий суддя:Н. Губенко Судді: Л.
Гольцова В. Картере