ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
Справа № 915/1328/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Васильєвої Л.І.
при секретарі судового засідання
Цуриці І.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві справу

за позовом: Обласного комунального
підприємства "Миколаївоблтеплоенерго",
54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5а

до відповідача: Житлово-комунального
підприємства Миколаївської міської
ради "Бриз", 54029, м. Миколаїв, вул. Правди,
6а

про: стягнення 15316,46 грн., в тому числі 13
100,00 грн. вартості безпідставно
спожитої енергії, 670,66 грн. - 3% річних,
1545,80 грн. збитків від інфляції.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Іщенко Н.С., дов. від
26.09.2013р.

від відповідача: Лазарєва Д.В., дов. від
10.01.2014р.

Обласне комунальне підприємство
«Миколаївоблтеплоенерго» звернулося
до господарського суду Миколаївської
області з позовними вимогами до
відповідача Житлово-комунального
підприємства Миколаївської міської
ради "Бриз" про стягнення з
останнього 13 100,00 грн. вартості
безпідставно спожитої енергії, 670,66
грн. - 3% річних, 1545,80 грн. збитків від
інфляції.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 21.08.2014 року
було прийнято позовну заяву та
порушено провадження у справі.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити. В обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначив
наступне.

17.01.2012р. ЖКП ММР «Бриз» звернулося з
листом на адресу ОКП
«Миколаївоблтеплоенерго» з проханням
розірвати договір № 8.08 від 31.10.2011р. на
підставі того, що приміщення за
адресою АДРЕСА_1, ЖКП «Бриз» з 13.01.2012р.
більше не займає. До заяви були надані
документи щодо нового власника
приміщення, а саме гр. ОСОБА_4

В жовтні 2012р. позивачем було
з'ясовано, що ЖКП ММР «Бриз» звільнило
приміщення лише 23.03.2012р.

Враховуючи, що відповідач
використовував приміщення до 23.03.2012р.,
позивачем на його адресу бува
направлений рахунок на оплату
теплової енергії за період з 13.01.2012р.
по 20.02.2012р. (до моменту відключення
системи опалення) на суму 13 100,00 грн.
Відповідачем виставлений рахунок
оплачено не було.

Позивач посилається на те, що в період
з 13.01.2012р. по 20.02.2012р. відповідач
безпідставно спожив теплову енергію
на суму 13100,00 грн., яку просить стягнути
з відповідача у судовому порядку.

Крім того, позивач посилаючись на ст. 625
Цивільного кодексу України просить
стягнути з відповідача 3% річних за
період з 17.11.2012р. по 01.08.2014р. у розмірі
670,66 грн. та збитки від інфляції за
період з 01.12.2012р. по 01.07.2014р. в сумі 1545,80
грн.

Відповідач надав письмові
заперечення, в яких позовні вимоги не
визнає. В обґрунтування заперечень
відповідач посилається на те що на
виконання рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 20.12.2012р.
ЖКП «Бриз» 12.01.2012р. добровільно
виселилось із приміщення за адресою
АДРЕСА_1. Зазначає, що після виселення з
приміщення ним на адресу позивача
було направлено лист з проханням
розірвати договір на постачання
теплової енергії у вищевказане
нежитлове приміщення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

листом від 12.01.2012р. № 32 відповідач
звернувся до позивача про розірвання
договору на постачання теплової
енергії № 8.08 від 31.10.2011р., на підставі
того, що нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1 ним звільнено згідно
договору купівлі - продажу від 20.01.2011р.
Позивач прийняв вказану пропозицію.

При зверненні до нового власника
приміщення, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 з пропозицією укласти договір
на теплопостачання позивачем було
з'ясовано, що фактично відповідач
звільнив приміщення 23.03.2012р.

Факт використання відповідачем
приміщення по АДРЕСА_1 до 23.03.2012р.
підтверджується наявними в матеріалах
документами, а саме:

- рішенням Заводського районного суду
від 20 грудня 2011р. щодо усунення
перешкод в користуванні власником
приміщення за адресою АДРЕСА_1 шляхом
виселення відповідача,

- актом від 16.03.2012р. державного
виконавця Заводського відділу ДВС,
яким встановлено, що рішення суду не
виконано та в приміщенні знаходяться
працівники відповідача та його майно;

- постановою ДВС від 23.03.2012р. про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з повним фактичним виконанням
рішення.

Факт споживання відповідачем
теплової енергії в період з 13.01.2012р. по
20.02.2012р. підтверджується нарядом на
підключення системи опалення, актом
від 13.03.2012р., актом від 16.03.2012р.(а.с.10, 11, 46),
відомостями споживання теплової
енергії та розрахунком боргу.

На оплату вартості одержаної теплової
енергії відповідачу було надіслано
рахунок на суму 13100,00 грн., що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення (а.с. 21).

Разом з тим, відповідачем вартість
одержаної теплової енергії не
сплачено, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Згідно з вимогами ст. 1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі. У разі неможливості повернути
в натурі потерпілому безпідставно
набуте майно відшкодовується його
вартість, яка визначається на момент
розгляду судом справи про повернення
майна.

Господарським судом на підставі
наявних матеріалів справи встановлено,
що заборгованість відповідача за
споживання теплової енергії без
договору за період з 13.01.2012р. по 20.02.2012р.
становить 13100,00 грн. та підлягає
стягненню на користь позивача.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За невиконання належним чином грошових
зобов'язань згідно з вимогами діючого
законодавства України у встановлений
строк, позивачем цілком обґрунтовано
нараховано до стягнення з
відповідача інфляційні за період з
01.12.2012р. по 01.07.2014р. в сумі 1545,80 грн., 3%
річних за період з 17.11.2012р. по 01.08.2014р. в
сумі 670,66 грн.

За правилами ст.ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання відповідача на те, що у
період з 13.01.2012р. по 20.02.2012р. приміщення
за адресою АДРЕСА_1 ним не займалося
спростовуються наявними в матеріалах
страви документами, а саме актом від
16.03.2012р. державного виконавця
Заводського відділу ДВС, яким
встановлено, що рішення суду не
виконано та в приміщенні знаходяться
працівники відповідача та його майно
та постановою ДВС від 23.03.2012р. про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з повним фактичним виконанням
рішення.

Відповідач не спростував вимоги
позивача, не надав суду відповідні
докази, які свідчать про відсутність
заборгованості перед кредитором за
договірними зобов'язаннями.

В спірних правовідносинах
відповідачем дійсно порушені норми та
приписи діючого законодавства, в
зв'язку з чим позивач цілком правомірно
звернувся до господарського суду з
відповідним позовом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
заявлені позивачем відповідно до вимог
чинного законодавства, матеріалами
справи підтверджені та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Житлово-комунального
підприємства Миколаївської міської
ради "Бриз" / 54029, м. Миколаїв, вул.
Правди, 6а, / на користь
Обласного комунального підприємства
"Миколаївоблтеплоенерго" /54034, м.
Миколаїв, вул. Миколаївська, 5а , / 13100,00 грн. боргу, 670,66 грн. 3% річних,
1545,80 грн. інфляційних, 1827,00 грн.
судового збору.

Видати наказ.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення повністю або частково
у порядку і строки встановлені ст.93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено та
підписано 16.10.2014р.