ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014
Справа №917/2016/14

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГСН", вул. Половки, 72,
м. Полтава, 36034

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул. Івана Приходька,141, м. Кременчук,
Полтавська область, 39621

про стягнення 16 706,64 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: Янко Є.С., довіреність від
30.09.2014 року;

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 16 372,27
грн. заборгованості за Договором
поставки № 0042-СН від 16.01.2014 року, з яких:
13 284,71 грн. - основна заборгованість, 1
430,22 грн. - пеня, 218,37 грн. - 3% річних; 1438,97 -
інфляція.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару, у зв'язку з чим позивач вказує
на існування заборгованості та
підстави нарахування і стягнення пені,
інфляції, річних.

Позивачем подана заява від 22.10.2014 року
про збільшення розміру позовних вимог
в частині стягнення річних та
інфляційних витрат, сума яких за новим
розрахунком становить 246,75 грн. - 3%
річних та 1850,42 грн. - інфляційні витрати,
а також підтримав позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 13 284,71 грн. та перерахував пеню
згідно ч. 6 ст. 232 ГПК України, зменшивши
її розмір до 1324,76 грн.

Відповідно до частини четвертої статті
22 ГПК позивач вправі до прийняття
рішення у справі, зокрема, збільшити
або зменшити розмір позовних вимог.

Позивачем надано суду опис вкладення в
цінний лист і чек "Укрпошти", видані
відділенням зв'язку, з яких вбачається
факт відправлення відповідачу заяви
про збільшення позовних вимог (а.с. 51-52).

Враховуючи викладене, оскільки дії
позивача не суперечать законодавству,
не порушують права і охоронювані
законом інтереси, заява від 22.10.2014 року
приймається господарським судом до
розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір. Таким чином, ціна
позову, яку згідно з частиною третьою
статті 55 ГПК вказує позивач складає 16
706,64 грн., з яких: 13 284,71 грн. - основна
заборгованість, 1324,76 грн. - пеня, 246,75 грн.
- 3% річних; 1850,42 - інфляція.

Відповідач в засідання не з'явився, про
дату, час та місце його проведення
повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
витребувані ухвалою від 01.10.2014 року
документи не подав, надіслав суду
клопотання від 27.10.2014 року (а.с. 53), в
якому інформує про неможливість явки в
дане засідання та просить суд
розглядати справу без участі
представника відповідача за наявними у
справі доказами, одночасно в
клопотанні повідомляє, що проти
позовних вимог заперечує.

Суд вважає, що необхідних для вирішення
спору доказів наявних в матеріалах
справи достатньо, а неявка відповідача
не перешкоджає розгляду спору по суті,
тому суд визнав за можливе відповідно
до ст. 75 ГПК України розглянути справу
за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між сторонами по справі був укладений
Договір поставки товару № 0042-СН від
16.01.2014 року (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, постачальник
(позивач) зобов'язаний поставити і
передати у власність покупця
(відповідача) визначений цим Договором
товар, а покупець зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснювати його оплату.

Найменування, одиниця виміру, загальна
кількість товару, що підлягає поставці
за цим Договором, ціна за одиницю
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, номенклатура),
визначаються специфікацією, що є
додатком до даного Договору (п. 1.2.
Договору). Специфікація розміщена в
тексті Договору (п. 1.2.).

Загальна ціна товару за цим Договором
складає 13165,58 грн. в тому числі ПДВ (п. 1.4.
Договору).

Датою поставки вважається дата
підписання видаткової накладної (п. 2.4.
Договору).

На виконання договору, на підставі
виданих відповідачем довіреностей: №
від 13.02.2014 року; № від 28.01.2014
року (а.с. 22,23), позивач передав
відповідачу товар на загальну суму
13284,71 грн., що підтверджується наявними
у справі видатковими накладними (а.с.
15-21):

- №3972 від 29.01.2014 року на суму 3 399,47
грн.;

- №3973 від 29.01.2014 року на суму 611,38
грн.;

- №3974 від 29.01.2014 року на суму 2091,12
грн.;

- №9743 від 18.02.2014 року на суму 2085,25
грн.;

- №9742 від 18.02.2014 року на суму 611,38
грн.;

- №9741 від 18.02.2014 року на суму 3769,91
грн.;

- №6201 від 03.02.2014 року на суму 716,21
грн.

Як свідчать матеріали справи товар за
цими накладними отримувався
відповідачем без будь-яких зауважень
щодо його кількості, якості чи ціни.

Розрахунки за товар здійснюються
протягом 30-ти календарних днів з дати
поставки (п. 6.1. Договору).

Таким чином, товар повинен бути
оплаченим відповідачем в строк:

- по 28.02.2014 року включно згідно
накладної №3972 від 29.01.2014 року;

- по 28.02.2014 року включно згідно
накладної №3973 від 29.01.2014 року;

- по 28.02.2014 року включно згідно
накладної №3974 від 29.01.2014 року;

- по 20.03.2014 року включно згідно
накладної №9743 від 18.02.2014 року;

- по 20.03.2014 року включно згідно
накладної №9742 від 18.02.2014 року;

- по 20.03.2014 року включно згідно
накладної №9741 від 18.02.2014 року;

- по 05.03.2014 року включно згідно
накладної №6201 від 03.02.2014 року.

Отже, враховуючи умови Договору, строк
виконання відповідачем взятих на себе
грошових зобов'язань настав, проте
доказів оплати товару у повному обсязі
матеріали справи не містять.

За ч.2. ст. 712 ЦК до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Позивач звертався до відповідача з
пропозицією провести звірку взаємних
розрахунків та надіслав відповідний
акт, що підтверджується описом
вкладення до цінного листа та чеком
відділу поштового зв'язку від 09.10.2014
троку (а.с. 39-40). Відповідач жодним чином
на звернення позивача не відреагував -
звірка проведена не була, акт зі
сторони відповідача не підписано,
будь-які заперечення або
контррозрахунок суми заборгованості
ні позивачу ні суду не направлено.

Таким чином, відповідач порушив
передбачені Договором строки оплати
товару - кошти за товар повністю
внесені не були, в зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка
становить 13284,71 грн. і визнається судом
обґрунтованою та підлягає задоволенню
в межах заявленої суми.

Згідно ст. 610, ст. 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612
ЦК України, боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 10.6. Договору передбачено, що у
випадку порушення покупцем строку
розрахунку за поставлений товар
останній сплачує на користь
постачальника неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла під час порушення грошового
зобов'язання від суми заборгованості
за кожний день прострочення.

Позивач просить стягнути з відповідача
588,97 грн. пені за накладною №3972 від
29.01.2014 року, №3973 від 29.01.2014 року, №3974 від
29.01.2014 року за період прострочки з 01.03.2014
року по 01.09.2014 року; 70,26 грн. пені за
накладною №6201 від 03.02.2014 року за період
прострочки з 06.03.2014 року по 06.09.2014 року;
665,53 грн. пені за накладною № 9741 від
18.02.2014 року, №9742 від 18.02.2014 року, № 9743 від
18.02.2014 року за період прострочки з 21.03.2014
року по 21.09.2014 року, що разом складає
1324,76 грн. (розрахунок в матеріалах
справи, а.с. 47-48).

За ст. 611 ЦК України в разі порушення
зобов'язання настаються правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
почав його виконувати або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст.
231 Господарського кодексу України, за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підлягають стягненню
штрафні санкції у вигляді пені, розмір
якої повинен визначатися обліковою
ставкою Національного банку України,
за увесь час користування чужими
коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Оскільки зобов'язання за договором у
визначені строки не виконані
відповідачем, позивач правомірно
здійснив нарахування пені відповідно
до законодавства та Договору.

При перевірці правильності розрахунку
пені судом не виявлено її завищення з
боку позивача, а навпаки - фактично
позивач вимагає стягнення пені в
меншому розмірі, ніж міг би заявити (за
розрахунком суду на 2,63 грн. менше).
Таким чином, оскільки заявлений розмір
пені відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК
України, Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", позов
в цій частині вимог задовольняється
судом повністю.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора сплатити грошову суму з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Так, за порушення відповідачем строків
оплати позивачем заявлено до стягнення
118,36 грн. 3% річних за накладною № 3972 від
29.01.2014 року, № 3973 від 29.01.2014 року, № 3974
від 29.01.2014 року за період прострочки з
01.03.2014 року по 22.10.2014 року; 13,60 грн. 3%
річних за накладною № 6201 від 03.02.2014 року
за період прострочки з 06.03.2014 року по
22.10.2014 року; 114,80 грн. 3% річних за
накладною № 9741 від 18.02.2014 року, №9742 від
18.02.2014 року, № 9743 від 18.02.2014 року за
період прострочки з 21.03.2014 року по 22.10.2014
року, що разом складає 246,75 грн.
(розрахунок в матеріалах справи, а.с. 48).

Також позивач просить стягнути 915,29 грн.
інфляційних витрат за накладною №3972
від 29.01.2014 року, №3973 від 29.01.2014 року, №3974
від 29.01.2014 року за період прострочки з
березня по жовтень 2014 року; 107,43 грн.
інфляційних витрат за накладною №6201
від 03.02.2014 року за період прострочки з
березня по жовтень 2014 року; 827,70 грн.
інфляційних витрат за накладною № 9741
від 18.02.2014 року, № 9742 від 18.02.2014 року, №
9743 від 18.02.2014 року за період прострочки
з квітня по жовтень 2014 року, що разом
складає 1850,42 грн. (розрахунок в
матеріалах справи, а.с. 49).

Приймаючи до уваги, що судом
встановлено прострочення відповідачем
грошового зобов'язання, вимоги
позивача про стягнення інфляційних
витрат та 3% річних суд визнає
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню в межах заявлених сум. При
перевірці розміру вказаних сум судом
не було виявлено їх завищення з боку
позивача.

Перевірка правильності розрахунку
позивачем пені, інфляційних
нарахувань, 3 % річних проводилася судом
за допомогою калькулятора підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
системи "Ліга.Закон".

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним
із засобів захисту цивільних прав є
примусове виконання обов'язку в натурі,
яке в даному випадку полягає у
виконанні відповідачем договірних
зобов'язань з оплати вартості
отриманого товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Позивачем доведено обґрунтованість
позовних вимог про стягнення
заборгованості за Договором,
відповідач факт прострочення сплати
коштів за отриманий товар не
спростував. За таких обставин позов
задовольняється повністю, з
відповідача підлягає до стягнення
основна заборгованість за переданий
товар на суму 13284,71 грн., а також 1324,76 грн.
пені; 246,75 грн. 3% річних, 1850,42 грн.
інфляційних витрат, що разом складає
16706,64 грн.

Судові витрати покладаються на
відповідача згідно ч. 2 ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 44, 49 (ч. 2), 82-85 ГПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод", вул. Івана
Приходька,141, м. Кременчук, Полтавська
область, 39621, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГСН", вул. Половки, 72,
м. Полтава, 36034, - 13284 грн.
71 коп. боргу, 246 грн. 75 коп. 3% річних; 1324
грн. 76 коп. пені; 1850 грн. 42 коп.
інфляційних витрат; 1827 грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Видати накази при набранні рішенням
законної сили.

Суддя
Пушко І.І.