КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р. Справа№ 927/664/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
03.09.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект» на
рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.06.2014 року
(повне рішення складено та підписано
10.06.2014 року) у справі №927/664/14 (суддя
Кушнір І.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Чернігівський
проектно-вишукувальний інститут
«Чернігівводпроект»

до 1. Чернігівської районної державної
адміністрації Чернігівської області;

2. Головного управління Державного
агенства земельних ресурсів України у
Чернігівській області

про переведення земель і скасування
державного акта,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 05.06.2014 року у
справі №927/664/14 відмовлено повністю у
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект» до
Чернігівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
та Головного управління Державного
агенства земельних ресурсів України у
Чернігівській області про переведення
земель і скасування державного акта.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, публічне акціонерне товариство
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект»
звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю. В своїх доводах позивач
посилався на те, що рішення суду першої
інстанції прийняте із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, неправильним застосуванням
норм матеріального права, та висновки
суду є такими, що не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою від 03.07.2013 року Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №927/664/14 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Представник позивача брав участь в
судових засіданнях та надав свої
пояснення в яких підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.06.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Представник відповідача-1 брав участь в
судовому засіданні 03.09.2014 року, в якому
надав свої пояснення і заперечив проти
доводів, що викладені в апеляційній
скарзі, просив рішення господарського
суду Чернігівської області від 05.06.2014
року залишити без змін, а апеляційну
скаргу ПАТ «Чернігівський
проектно-вишукувальний інститут
«Чернігівводпроект» - без задоволення.

Представник відповідача-2 брав участь в
судових засіданнях 14.08.2013 року, 30.09.2013
року та 14.10.2013 року, в яких надав свої
пояснення та заперечив проти доводів,
що викладені в апеляційній скарзі та
просив рішення господарського суду
Черкаської області від 20.06.2013 року
залишити без змін, а апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вамп» - без
задоволення.

В дане судове засідання апеляційної
інстанції відповідач-2 повноважних
представників не направив, своїм
процесуальним правом, передбаченим ст.
22 ГПК України, не скористався.
Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання про розгляд
апеляційної скарги, а також приймаючи
до уваги те, що ухвалою про призначення
справи до розгляду учасників судового
процесу було попереджено, що неявка
учасників судового процесу без
поважних причин у судове засідання не є
перешкодою для розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає за можливе
розглянути справу без участі в
судовому засіданні представників
відповідача-2.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представників учасників судового
процесу, дослідивши представлені
докази в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Чернігівською районною радою народних
депутатів Чернігівського району
Чернігівської області відповідно до
розпорядження Чернігівської районної
державної адміністрації від 22.11.1995 року
№65 сільськогосподарському закритому
акціонерному товариству
«Агрокомсинтез» було видано державний
акт на право колективної власності на
землю серії ЧН-022 від 22.11.1995 року, згідно
якого товариству передано у колективну
власність 9463,6 гектарів землі для
сільськогосподарського виробництва.
Акт зареєстровано в книзі записів
державних актів на право колективної
власності на землю за №39.

08.12.2010 року між сільськогосподарським
акціонерним товариством закритого
типу «Агрокомсинтез» (продавець) та
відкритим акціонерним товариством
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект»
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
продавець передає у власність покупця,
а покупець приймає придатні для
використання за призначенням 9/10
(дев'ять десятих) частин єдиного
майнового комплексу (надалі частина
комплексу), що розташований за адресою:
село Серединка, вулиця Жовтнева,
будинок №2 Чернігівського району
Чернігівської області, і
зобов'язується оплатити їх вартість за
ціною та на умовах, встановлених у
цьому договорі. Комплекс, 9/10 частин
якого відчужується, належить продавцю
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
Серединською сільською радою
Чернігівського району Чернігівської
області 17.08.2010 року на підставі рішення
виконавчого комітету Серединської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області від 21.07.2010 року
за №49, зареєстрованого в Комунальному
підприємстві «Чернігівське районне
бюро технічної інвентаризації»
Чернігівської районної ради
Чернігівської області 21.08.2010 року в
книзі №4, номер запису 828, реєстраційним
номером 29903638.

Відповідно до п.1.4 вказаного договору
згідно з витягом, виданим
Чернігівським районним відділом
Чернігівської регіональної філії
Центру ДЗК 30.11.2010 року за №1325,
вищезгаданий комплекс, з якого
відчужується 9/10 частин, розташований
на території Серединської сільської
ради Чернігівського району
Чернігівської області. Земельна
ділянка в оренді не перебуває,
кадастровий номер не присвоювався, що
підтверджується заявою сторін по
договору.

Договір посвідчено приватним
нотаріусом Чернігівського районного
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_1 08.12.2010 року та
зареєстровано в реєстрі за №3926.

Право власності відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект» на 9/10
єдиного майнового комплексу, що
розташований за адресою: село
Серединка, вулиця Жовтнева, будинок №2
Чернігівського району Чернігівської
області, зареєстровано комунальним
підприємством «Чернігівське районне
бюро технічної інвентаризації»
Чернігівської районної ради
Чернігівської області 16.12.2010 року.

21.12.2010 року між сільськогосподарським
акціонерним товариством закритого
типу «Агрокомсинтез» (продавець) та
відкритим акціонерним товариством
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект»
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
продавець передає у власність покупця,
а покупець приймає придатну для
використання за призначенням 1/10 (одну
десяту) частину єдиного майнового
комплексу (надалі частина комплексу),
що розташований за адресою: село
Серединка, вулиця Жовтнева, будинок №2
Чернігівського району Чернігівської
області, і зобов'язується оплатити їх
вартість за ціною та на умовах,
встановлених у цьому договорі.
Відчужувана 1/10 частина комплексу
належить продавцю на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого Серединською
сільською радою Чернігівського району
Чернігівської області 17.08.2010 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Серединської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області від 21.07.2010 року за №49,
зареєстрованого в Комунальному
підприємстві «Чернігівське районне
бюро технічної інвентаризації»
Чернігівської районної ради
Чернігівської області 21.08.2010 року в
книзі №4, номер запису 828, реєстраційним
номером 29903638.

Відповідно до п.1.4 вказаного договору
згідно з витягом, виданим
Чернігівським районним відділом
Чернігівської регіональної філії
Центру ДЗК 30.11.2010 року за №1325,
вищезгаданий комплекс, з якого
відчужується 1/10 частина, розташований
на території Серединської сільської
ради Чернігівського району
Чернігівської області. Земельна
ділянка в оренді не перебуває,
кадастровий номер не присвоювався, що
підтверджується заявою сторін по
договору.

Договір посвідчено приватним
нотаріусом Чернігівського районного
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_1 21.12.2010 року та
зареєстровано в реєстрі за №4110.

Право власності відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект» на 1/10
єдиного майнового комплексу, що
розташований за адресою: село
Серединка, вулиця Жовтнева, будинок №2
Чернігівського району Чернігівської
області, зареєстровано комунальним
підприємством «Чернігівське районне
бюро технічної інвентаризації»
Чернігівської районної ради
Чернігівської області 24.12.2010 року.

Як вбачається з п.1.4 статуту публічного
акціонерного товариства
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів ВАТ «Чернігівський
проектно-вишукувальний інститут
«Чернігівводпроект» (протокол від
01.03.2011 року №14), згідно з рішенням
загальних зборів акціонерів (протокол
від 01.03.2011 року №14) відкрите акціонерне
товариство «Чернігівський
проектно-вишукувальний інститут
«Чернігівводпроект» перейменовано в
публічне акціонерне товариство
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект».

Листами від 03.02.2014 року №10 та від 12.03.2014
року №25 позивач звертався до Головного
управління Держземагентства у
Чернігівській області з проханням
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 3,9209 га в
оренду публічному акціонерному
товариству «Чернігівський
проектно-вишукувальний інститут
«Чернігівводпроект» для
обслуговування єдиного майнового
комплексу.

Листом від 10.02.2014 року №28-25-0.3-894/2-14
Головне управління Держземагентства у
Чернігівській області повідомило
позивачу, що відповідно до наявної
інформації земельна ділянка, яка
запроектована до відведення, включена
до державного акта на право
колективної власності колишньому
сільськогосподарському ЗАТ
«Агрокомсинтез», який на даний час не
скасовано. Одночасно в даному листі
зазначено, що господарські двори не є
землями державної власності, і Головне
управління Держземагентства у
Чернігівській області не має
повноважень щодо розпорядження такими
земельними ділянками.

Згідно листа Управління
Держземагентства у Чернігівському
районі від 20.05.2014 року №1095, копія якого
міститься в матеріалах справи,
відповідно до запису №39 книги записів
державних актів на право колективної
власності на землю державний акт на
право колективної власності серія ЧН
№022 від 22.11.1995 року зареєстрований за
сільськогосподарським закритим
акціонерним товариством
«Агрокомсинтез». Даний запис про
реєстрацію не скасований.

Після розпаду ЗАТ «Агрокомсинтез» в
Управління не надходила інформація
щодо переоформлення
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки.

Відповідно до п."а" ч.2. ст.22 Земельного
кодексу України до
сільськогосподарських угідь належить
рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги.

Відповідно до Указу Президента України
від 08.05.1995 року №720/95 «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» встановлено, що паюванню
підлягають сільськогосподарські
угіддя, передані у колективну
власність колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам, у тому числі створеним на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Землі сільськогосподарського ЗАТ
«Агрокомсинтез» були розпайовані
відповідно до вищезазначеного указу.

Більшість з громадян власників
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) реалізували своє право та
отримали правовстановлюючі документи
на земельні ділянки. Інформація щодо
кількості громадян, які набули право на
земельні частки (пай) та отримали
відповідні правовстановлюючі
документи на землю в управлінні
відсутня.

Решта земель відповідно до державного
акт на право колективної власності на
землю серія ЧН №022 від 22.11.1995 року є
несільськогосподарськими угіддями (в
тому числі і під господарськими
будівлями та дворами), тому вони не
підлягали розпаюванню.

Також у даному листі повідомлено, що
майновий комплекс за адресою: с.
Серединка, вул. Жовтнева, 2 включений до
цього державного акта.

У травні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Чернігівський
проектно-вишукувальний інститут
«Чернігівводпроект» звернулося до
господарського суду Чернігівської
області з позовом до Чернігівської
районної державної адміністрації
Чернігівської області та Головного
управління Державного агенства
земельних ресурсів України у
Чернігівській області про: скасування
державного акта на право колективної
власності на землю колишнього
сільськогосподарського закритого
акціонерного товариства
«Агрокомсинтез» серії ЧН №092;
скасування запису про реєстрацію
державного акта на право колективної
власності на землю серії ЧН №092,
виданого сільськогосподарському
закритому акціонерному товариству
«Агрокомсинтез», зареєстрованого в
книзі записів державних актів на право
колективної власності на землю 22.11.1995
року №39; переведення до земель
державної власності землі під
господарськими будівлями та дворами,
розташованими в с. Серединка
Чернігівського району Чернігівської
області, вул. Жовтнева, 2, за межами
населеного пункту.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ухвалою господарського
суду Чернігівської області від 25.01.2011
року у справі
№9/70б/3б/3б(5/67б/49б/44б/12б/117б/5б/4б/3б)
ліквідовано (припинено діяльність)
сільськогосподарського закритого
акціонерного товариства
«Агрокомсинтез», державний акт на
право колективної власності на землю
колишнього сільськогосподарського
закритого акціонерного товариства
«Агрокомсинтез» порушує право
позивача на оформлення
правовстановлюючих документів на
землю під придбаними будівлями та
спорудами.

Також позивач вважає, що оскільки
сільськогосподарське закрите
акціонерне товариство
«Агрокомсинтез», як власник земельних
ділянок, ліквідовано у зв'язку з
банкрутством, скасуванню підлягає весь
державний акт, а не його частина,
оскільки під час розробки проекту
землеустрою визначатимуться межі
земельних ділянок, що надаватимуться в
оренду позивачу для обслуговування
придбаних будівель та споруд. У випадку
неповного скасування державного акта
можливе накладення меж сусідніх
земельних ділянок, що ускладнює
процедуру оформлення оренди земельних
ділянок та порушує права позивача.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги публічного
акціонерного товариства
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект» є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Статтею 1 ГПК України, передбачено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (в тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права та інтересу у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання; право звернутися до суду
за їх захистом відповідно до
встановлених способів захисту
цивільних прав та інтересів судом.

Відтак, розглядаючи спір,
господарський суд повинен встановити
об'єктивну наявність порушення чи
оспорювання цивільного права позивача
та відповідність обраного ним способу
захисту порушеного права способам,
визначеним законодавством, а за
наслідками прийняття рішення про
задоволення позову повинно
відбуватися реальне поновлення чи
захист порушених прав позивача.

Відповідно до абз.3 ст.20 ГК України,
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом.

Згідно з абз. «г» п.3 ст.152 ЗК України,
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Отже, належним способом захисту саме в
господарському судочинстві є визнання
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, що регулюють
господарсько-земельні правовідносини,
а не їх скасування, як просить позивач.

Проте, ні суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції не надано
письмового пояснення з відповідним
нормативно-правовим обґрунтуванням та
наданням доказів, якими нормативними
актами (Кодексами чи Законами), які
регулюють земельні правовідносини,
визначені підстави скасування або
визнання недійсними державних актів на
право власності на землю та які докази
наявності однієї з таких підстав в
даному випадку.

Згідно з п.2.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року №6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин», державні акти
про право власності або право
постійного користування на земельну
ділянку є документами, що посвідчують
відповідне право і видаються на
підставі рішень Кабінету Міністрів
України, обласних, районних, Київської
і Севастопольської міських, селищних,
сільських рад, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної,
районної, Київської і Севастопольської
міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності
або постійного користування
земельними ділянками, недійсними
можуть визнаватися як зазначені
рішення, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти про право власності чи постійного
користування.

Разом з тим господарським судам слід
враховувати, що право, посвідчене
державними актами, є похідним від
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність чи в користування,
а тому з огляду на приписи частини
першої статті 16 ЦК України та статті 152
ЗК України захист прав осіб на земельні
ділянки не може здійснюватися лише
шляхом визнання відповідного
державного акта недійсним, якщо
рішення, на підставі якого видано цей
державний акт, не визнано недійсним у
встановленому порядку.

Отже, у суду відсутні підстави визнати
недійсним державний акт на право
колективної власності на землю серії
ЧН-022 від 22.11.1995 року без визнання
недійсним розпорядження Чернігівської
районної державної адміністрації від
22.11.1995 року №65, яке стало підставою
видачі цього акта.

Одночасно з цим, позовна вимога про
визнання недійсним даного
розпорядження позивачем не заявлена.

Крім того, згідно з ч.1 ст.155 Земельного
кодексу України, у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Згідно з абз.1 п.2 Роз'яснення Президії
Вищого арбітражного суду України за
№02-5/35 від 26.01.2000 року «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації -
позивача у справі. Якщо за результатами
розгляду справи факту такого
порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.

З викладеного вбачається, що визнати
недійсним рішення органу державної
влади або місцевого самоврядування,
зокрема і про надання земельної
ділянки у власність, та виданий на
підставі такого рішення державний акт
можна лише з підстав їх незаконності,
невідповідності вимогам чинного
законодавства та порушення прав осіб
саме в момент прийняття цих рішень.

Разом з тим, в якості підстави позовних
вимог позивач наводить обставину, яка
виникла значно пізніше, а саме
ліквідацію шляхом банкрутства СЗАТ
«Агрокомсинтез», у власність якого
спірним державним актом були передані
спірні земельні ділянки.

При цьому позивачем не надано доказів
невідповідності чинному законодавству
спірного державного акта та
розпорядження Чернігівської РДА, що
стало підставою видачі даного акта, або
порушення ними прав позивача саме в
момент їх прийняття та видачі.

Як вже зазначалось, позовні вимоги та
доводи апеляційної вмотивовані
набуттям позивачем права на земельну
ділянку в силу ст. 120 ЗК України за
наслідками придбання об'єктів
нерухомості.

За статтею 120 ЗК України, що є
спеціальним законом у сфері земельних
правовідносин (у редакції на час
укладення договору купівлі-продажу) у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

В силу ст. 125 ЗК України право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Слід зазначити, що припинення права
користування земельною ділянкою може
бути здійснено лише на підставі та в
порядку, визначеному Земельним
кодексом України.

Крім того, матеріали справи не містять
доказів вилучення земельної ділянки
від третьої особи - закритого
акціонерного товариства
«Агрокомсинтез» в порядку та в спосіб,
передбачений чинним законодавством
України.

Пунктом «в» ч. 1 ст. 141 ЗК України
стосується саме вилучення земельних
ділянок (за наслідками чого наступає
припинення права користування
земельною ділянкою), що вимагає
додержання порядку, передбаченого ст.
149 ЗК України.

На переконання судової колегії, позов в
частині скасування державного акта на
право колективної власності на землю
колишнього сільськогосподарського
закритого акціонерного товариства
«Агрокомсинтез» серії ЧН-022 від 22.11.1995
року задоволенню не підлягає.

Серед іншого, колегія суддів зазначає,
що у разі ліквідації підприємства,
якому належала на праві колективної
власності земля, державний акт є
нікчемним у зв'язку з ліквідацією
підприємства.

У даному випадку заінтересованій особі
необхідно звернутись до відповідних
державних органів із заявою щодо
оформлення права власності на землю
та/або права користування земельною
ділянкою.

Враховуючи, що позовна вимога про
скасування запису про реєстрацію
державного акта на право колективної
власності на землю серії ЧН №092 та
позовна вимога перевести спірні
земельні ділянки до земель державної
власності, фактично є похідними від
першої позовної вимоги, вони також не
підлягають задоволенню.

Способи захисту прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
визначені ч.3 ст.152 Земельного кодексу
України і не передбачають таких
способів як скасування записів про
реєстрацію державних актів на право
колективної власності на землю чи
переведення землі від одного власника
та однієї форми власності до іншого
власника і другої форми власності.

Згідно з п. «д» ч. 3 ст.152 Земельного
кодексу України, захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Позивачем не наведено, яка редакція
норми якого Кодексу чи Закону
передбачає вищевказані способи
захисту його порушених прав чи
охоронюваних законом інтересів.

Витребуваних судом письмових пояснень
з відповідним нормативно-правовим
обґрунтуванням та наданням доказів
наявності у господарських судів
компетенції та повноважень
скасовувати записи про реєстрацію
зазначених державних актів з книг
запису та саме переводити землі від
одного власника та однієї форми
власності до іншого власника і другої
форми власності, тобто підвідомчості
господарському суду таких спорів, і
визначення чинним земельним
законодавством таких форм захисту
порушених прав на землю, позивач ні
суду першої інстанції, ні суду
апеляійної інстанції не надав.

Таким чином, на переконання судової
колегії, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги про: скасування державного акта
на право колективної власності на
землю колишнього
сільськогосподарського закритого
акціонерного товариства
«Агрокомсинтез» серії ЧН №092;
скасування запису про реєстрацію
державного акта на право колективної
власності на землю серії ЧН №092,
виданого сільськогосподарському
закритому акціонерному товариству
"Агрокомсинтез", зареєстрованого в
книзі записів державних актів на право
колективної власності на землю 22.11.1995
року №39; переведення до земель
державної власності землі під
господарськими будівлями та дворами,
розташованими в с. Серединка
Чернігівського району Чернігівської
області, вул. Жовтнева, 2, за межами
населеного пункту - є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія не бере їх до уваги, оскільки
прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, апелянтом не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду Чернігівської
області від 05.06.2014 року прийнято після
повного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, та відповідністю
висновків, викладених в рішенні суду
обставинам справи, а також у зв'язку із
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.06.2014 року
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «Чернігівський
проектно-вишукувальний інститут
«Чернігівводпроект» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Чернігівський проектно-вишукувальний
інститут «Чернігівводпроект» на
рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.06.2014 року у
справі №927/664/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.06.2014 року у
справі №927/664/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/664/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук