ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 р.
Справа № 917/1072/14

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нова пошта" (вул.
Фрунзе, буд. 57, м. Полтава, 36000)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - ОСОБА_2
(АДРЕСА_2)

про стягнення 56390,00 грн.

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Безрук Т. М.,

суддя Кльопов І.
Г.,

суддя Солодюк О.
В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Лісіченко О.В. (дов. від
03.01.2014р.).

від третьої особи: не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення 56390,00 грн. збитків внаслідок
пошкодження вантажу (ворота та ролети)
під час перевезення за
товарно-транспортною накладною № 59 0000
2579 2581 від 16.09.2013р.

Відповідач у відзиві проти позову
заперечує посилаючись на те, що спірне
перевезення здійснювалося на підставі
разового договору (публічна оферта) про
надання транспортно-експедиторських
послуг, укладеним з відправником
ОСОБА_2, що підтверджується
товарно-транспортною накладною №
2581 від 16.09.2013р.; відповідальність
за стан вантажу, вміст, належність тари
(або) упаковки при перевезенні вантажу
несе відправник; при доставці вантажу
були відсутні зовнішні пошкодження,
але позивач виявив бажання оглянути
вантаж. В результаті огляду було
виявлено, що вантаж в середині
пакування в пошкодженому стані, про що
складено акт приймання-передачі
вантажу №10193369 від 21.09.2013р. Згідно акту
позивач сам зазначив, що пошкодження
вантажу відбулося під дією власної
ваги, відповідно упаковка не
забезпечила його цілісність. Згідно
п.6.3. Договору оферти відповідальність
за будь-яке пошкодження, нестачу або
відсутність відправлення всередині
упаковки, покладається на відправника.
Позивачем не надано належного доказу
про розмір фактичної шкоди, вантаж був
пошкоджений частково, а не втрачений
повністю, однак позивач вантаж не
забрав та порушив строки прийняття
вантажу, а відповідач поніс додаткові
витрати пов'язані з його зберіганням
(а.с.29-33).

Відповідач надав заяву про
застосування строків позовної
давності, оскільки відповідь на
претензію було надіслано відповідачу
25.11.2013р., а позов датовано 27.05.2014р.
(а.с.27-28).

Третя особа письмових пояснень суду не
надала.

Про час та місце розгляду справи
позивач, відповідач та треті особи
повідомлені належним чином, що
підтверджується явкою представників
позивача та відповідача в судове
засідання 21.10.2014р., а також штампом
канцелярії суду від 02.10.2014р. про
відправлення копії ухвали третій
особі.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
року №01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році",
де зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

За повідомленням позивача адресою
третьої особи ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 (а.с.92).
На вказану адресу надсилалися судові
ухвали.

Також, ухвали суду про залучення
третьої особи та відкладення розгляду
справи були оприлюднені в Єдиному
державному реєстрі судових рішень.

В судовому засіданні 21.10.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Згідно товарно-транспортної накладної
№ 2581 від 16.09.2013р. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Нова
Пошта" (відповідач) прийняло від
відправника - приватної особи ОСОБА_2
для доставки одержувачу - Фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 відправлення
- ворота в кількості 10 штук, фактичною
вагою - 551 кг, оголошеною вартістю 67290,00
грн.; з вартістю доставки 1170,00 грн.
(а.с.43).

В акті приймання-передачі № 10193369 від 21
вересня 2013 р., складеного представником
відповідача та позивачем, було
зафіксовано пошкодження чотирьох
місць вантажу з десяти. В зв'язку з цим
позивач відмовився від отримання
вантажу повністю (а.с.45).

Позивач посилається на те, що даний
вантаж був ним придбаний у ТОВ
«АПМ-Автоматик» згідно квитанції до
прибуткового касового ордеру № 52 від
10.09.2013р., вартість вантажу становить
56390,00 грн. (а.с.16).

В претензії від 16.12.2013р. позивач заявив
відповідачу вимоги про відшкодування
збитків в розмірі 56390,00 грн. вартості
пошкодженого вантажу (а.с.14).

У відповіді на претензію від 25.11.2013р.
відповідач відмовився від сплати
відшкодування, посилаючись на те, що
під час приймання вантажу з позивачем
було встановлено, що вантаж доставлено
в дерев'яному обрешетуванні, яке не
мало слідів пошкодження, позивачем не
надано документів, які підтверджують
кількість вантажу та вартість
відправлення (а.с.17-18).

Вважаючи дану відмову неправомірною,
позивач звернувся до суду з позовом про
відшкодування 56390,00 грн. збитків,
спричинених внаслідок пошкодження
вантажу.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її
вини/умислу або необережності/, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушені. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або правил
здійснення господарської діяльності
другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки боржника; 2) наявність
збитків; 3) безпосереднього причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та настанням збитків; 4) вини
боржника. За відсутності хоча б одного
з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Згідно ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського
кодексу України (далі - ГК України) за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою
стороною (вантажовідправником) вантаж
до пункту призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на
одержання вантажу особі
(вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

За ч. 2 ст. 310 Господарського кодексу
України одержувач зобов'язаний
прийняти вантаж, який прибув на його
адресу. Він має право відмовитися від
прийняття пошкодженого або
зіпсованого вантажу, якщо буде
встановлено, що внаслідок зміни якості
виключається можливість повного або
часткового використання його за
первісним призначенням.

Згідно з ч. 4 ст. 314 Господарського
кодексу України якщо внаслідок
пошкодження вантажу його якість
змінилася настільки, що він не може
бути використаний за прямим
призначенням, одержувач вантажу має
право від нього відмовитися і вимагати
відшкодування за його втрату.

Доказів в підтвердження наявності
обставин, що надають одержувачу право
відмовитися від отримання вантажу,
позивач суду не надав.

16.09.2013 р. між відповідачем та фізичною
особою ОСОБА_4 було укладено Разовий
договір (публічну оферту) на
перевезення вантажу з м. Донецьк до м.
Артемівська ПП ОСОБА_1, підтвердженням
чого є складена товарно-транспортна
накладна № 2581 від 16.09.2013р.

При складанні товарно-транспортної
накладної № 2581 від 16.09.2013р.
відправник - ОСОБА_4, передавши вантаж
для перевезення, погодився з умовами
разового договору (публічної оферти),
розміщеними на офіційному сайті
http://novaposhta.ua та відповідно засвідчив що
знайомий з Умовами надання послуг ТОВ
"Нова Пошта".

В п. 1 Публічної оферти про надання
транспортно-експедиторських послуг
встановлено, що згідно оферти та Умов
надання послуг ТОВ "Нова Пошта", які
розміщено на сайті http://novaposhta.ua (далі -
Договір), Виконавець доставляє
відправлення від Відправника до
Одержувача, згідно
товарно-транспортної накладної.
Відправник несе відповідальність за
інформацію, яка зазначається в
товарно-транспортній накладній.

П. 1.1. Даний договір є публічною офертою,
і передача Відправником вантажу
Виконавцю для перевезення є акцептом
(прийняттям) Відправника умов оферти та
умов надання послуг ТОВ "Нова Пошта",
незалежно від наявності/відсутності в
товарно-транспортній накладній
підпису Відправника.

Також п. 3 Договору передбачає, що
відправник повинен запакувати
відправлення для його збереження
(схоронності) при транспортуванні або
розвантажувально-завантажувальних
роботах, а також скріпити печаткою,
фірмовою клеєною стрічкою або пломбою,
щоб виключити доступ до відправлення.
Відправлення вважається прийнятим з
моменту завантаження його в
транспортний засіб Виконавця та
підписання уповноваженим
представником Виконавця
товарно-транспортної накладної.
Виконавець не несе відповідальність за
пошкодження відправлення, якщо його
пакування відсутнє або не забезпечує
його цілісність. Відправник несе
відповідальність за вміст
відправлення переданого Виконавцю для
перевезення.

Згідно товарно-транспортної накладної
№ 2581 від 16.09.2013 p., відправник надав
до перевезення заздалегідь
запакований ним вантаж, в описі вантажу
зазначивши - ворота. Кількість
вантажних місць - 10 фактичною вагою 551
кг.

Відповідно до п. 5 Договору вантаж
повинен бути запакований Відправником.
Пакування вантажу повинне
забезпечувати його збереження при
транспортуванні та
розвантажувально-завантажувальних
роботах, запечатане клейкою стрічкою і
по можливості пломбою або печаткою
Відправника та не мати доступу до
вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 917 ЦК України відправник
повинен пред'явити у встановлений
строк вантаж, який підлягає
перевезенню, в належній тарі та (або)
упаковці.

Відповідно до ч. 1, 2 п. 5.2 Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України від 14 жовтня 1997 р. № 363 (надалі -
Правила), до упаковки ставляться такі
вимоги: вид упаковки має відповідати
особливостям вантажу; упаковка має
забезпечувати повне збереження
вантажу під час його транспортування з
урахуванням
вантажно-розвантажувальних робіт.

Пунктом 5.3 Правил передбачено, що при
виборі упаковки потрібно враховувати
спосіб, відстань і тривалість
транспортування, можливість
перевантаження вантажу в дорозі,
температурний режим і вологість під
час транспортування, пору року (погодні
умови), сумісність з іншими вантажами
тощо.

При доставці вантажу по
товарно-транспортній накладній №
2581 від 16.09.2013 p., в результаті
огляду було виявлено, що вантаж в
середині пакування в пошкодженому
стані, про що між Позивачем та
Відповідачем було складено акт
приймання-передачі вантажу № 10193369 від
21.09.2013 р.

Згідно пунктів 15.1-15.6 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, у разі зіпсуття або
пошкодження вантажу, а також у разі
розбіжностей між Перевізником і
вантажовідправником
(вантажоодержувачем) обставини, які
можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності,
оформляються актом за формою, що
наведена в додатку 4. Перевізник,
вантажовідправник і вантажоодержувач
засвідчують в акті такі обставини: а)
невідповідність між найменуванням,
масою і кількістю місць вантажу в
натурі і тими даними, які зазначені у
товарно-транспортній накладній; б)
порушення або відсутність пломб на
кузові автомобіля або контейнері; в)
простій автомобіля у пунктах
вантаження і розвантаження понад
встановлені норми часу; г) інші
обставини (пошкодження упаковки,
вантажу), які можуть служити підставою
для матеріальної відповідальності
сторін. Записи в акті засвідчуються
підписами вантажовідправника
(вантажоодержувача) і водія.

В акті приймання-передачі вантажу №
10193369 від 21.09.2013 р., у рядку «стан
упаковки» вказано: дерев'яне
обрешетування, короба в гофрокартоні
та бульбашковій плівці. Секційні
ворота в гофрокартоні та пенопласті.

Таким чином ознак пошкодження
зовнішнього пакування - обрешетування
не виявлено.

Як зазначено власноручно у особливих
відмітках позивачем: вантаж
пошкоджено, вм'ятини придавлені самим
вантажем та його упаковкою.

В п. 6.2 Договору визначено, що
виконавець не несе відповідальність за
цілісність, збереження (схоронність)
відправлення/посилки у випадку, якщо
відправлення/посилка передається
одержувачу або відправнику в
цілій/неушкодженій упаковці, а також,
якщо виявлені пошкодження упаковки не
співпадають з ушкодженням
відправлення.

Пунктом 10.16 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, встановлено, що замовник
відповідає за всі наслідки
неправильного пакування вантажів (бій,
поломка, деформація, теча тощо), а також
застосування тари й упаковки, що не
відповідають властивостям вантажу,
його масі або встановленим стандартам
і технічним умовам.

За п. 6.3 Договору якщо сторонами при
видачі відправлення буде виявлено
пошкоджене або відправлення, якого не
вистачає в цілій (неушкодженій)
упаковці, відповідальність за будь-які
пошкодження, нестачу або відсутність
відправлення в середині упаковки,
покладається на відправника.

Упаковка вантажу повинна відповідати
державним стандартам та вимогам,
встановленим Правилами перевезення
вантажів автомобільним транспортом
України, за державним стандартом.

Пунктом 7.1 вказаних Правил визначено,
що при поданні вантажів в тарі чи
упаковці і штучних вантажів дрібними
відправками замовник зобов'язаний
завчасно замаркувати кожне вантажне
місце відповідно до державного
стандарту.

Згідно п. 7.3. відповідальність за
відсутність спеціального маркування
та її наслідки покладається на
замовника.

Вимоги щодо пломбування вантажу
встановлені наступними пунктами:

9.1. Пломбування вантажів
проводиться замовником з
його ініціативи або на вимогу
перевізника.

9.4. На пломбах повинні бути контрольні
знаки замовника.

9.5. Пломби слід навішувати таким
чином, щоб виключалася
можливість доступу до
вантажу без їх знімання
або порушення цілості.

Згідно п. 10.16. Правил замовник
відповідає за всі наслідки
неправильного пакування вантажів (бій,
поломка, деформація, теча тощо), а
також застосування тари й
упаковки, що не відповідають
властивостям вантажу, його масі або
встановленим стандартам і технічним
умовам.

Крім того, умовами зазначених Правил
(26.1.5, 26.1.6) визначені вимоги стосовно
упаковки, яка забезпечує її цілість і
виключає можливість доступу до
вантажу, а також вимоги щодо маркування
промислових товарів.

Також, обов'язок відправника
самостійно запакувати відправлення
встановлений нормами матеріального
права, зокрема - ч. 2 917 ЦК - відправник
повинен пред'явити у встановлений
строк вантаж, який підлягає
перевезенню, в належній тарі та (або)
упаковці.

Відповідач посилається на те, що
спірний вантаж подавався до
перевезення вже в запакованому стані і
на вантажовідправника, який
забезпечував пакування вантажу,
покладаються всі наслідки
неправильного пакування вантажу.

Доказів в спростування викладеного
позивач не надав. Позивачем також не
надано доказів проведення пакування
вантажу відповідачем чи доказів
замовлення відправником такої послуги
у відповідача, ці дані також не
відображені у спірній
товарно-транспортній накладній від
16.09.2013р.

Позивачем також не надано суду
документальних доказів в
підтвердження стану вантажу на момент
передачі його до перевезення.

Крім того, в обґрунтування позову
позивач посилається на те, що спірний
вантаж був ним придбаний у власність
згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру № 52 від 10.09.2013р. При
цьому дана квитанція виписана ТОВ
«АМП-Автоматик» на оплату воріт 1шт,
ролети 3шт. А за товарно-транспортною
накладною від 16.09.2013р.
вантажовідправником вантажу є
громадянин ОСОБА_4, предмет
відправлення ворота 10 шт. при цьому в
товарно-транспортній накладній чи в
додатку до неї не визначено
ідентифікуючих ознак даного
відправлення. Позивачем не доведено,
що придбані ним предмети за
прибуткового касового ордеру № 52 від
10.09.2013р. були саме предметом спірної
відправки.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, позивачем не доведено належними
та допустимими доказами ні порушення
зобов'язання з боку відповідача, ні
вини відповідача у втраті вантажу,
що означає неможливість наявності
причинного зв'язку між відсутнім
порушенням зобов'язання з боку
відповідача та збитками позивача, в
зв'язку з чим відсутні правові підстави
для стягнення з відповідача вартості
вантажу.

З огляду на викладене, у позові слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано:
27.10.2014р.

Головуючий суддя
Безрук Т. М.

Суддя
Кльопов І. Г.

Суддя
Солодюк О. В.