ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

17 жовтня 2014 р. Справа № 902/1314/14

за позовом: Комунального підприємства
"Вінницяоблводоканал"

до: Комунального підприємства
"Вінницьке шляхове управління"

про стягнення 25203,44 грн. заборгованості

Господарський суд Вінницької області у
складі

Головуючого судді Говор Н.Д.

Cекретар судового засідання Мовчан Г.М.

Представники

позивача : Глімбоцька З. Г.
(довіреність № 1/2142 від 18.12.12р.)

відповідача : Олійник Д. А.
(довіреність № 347 від 26.09.14р.)

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької
області подана позовна заява про
стягнення з Комунального підприємства
"Вінницьке шляхове управління" на
користь Комунального підприємства
"Вінницяоблводоканал" 25203,44 грн. боргу.

16.10.2014р. позивач подав заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
просить стягнути з відповідача 5788,91
грн. боргу.

Заява про зменшення позовних вимог
приймається судом на підставі ст. 22 ГПК
України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
проти позову заперечив з тих підстав,
що Позивачем не надано відповідних
доказів, що підтверджують зобов'язання
Відповідача сплатити на користь
Позивача відповідну суму коштів.
Договір між Позивачем та Відповідачем
з цього приводу не укладався, що в свою
чергу унеможливлює виникнення будь -
яких прав та обов'язків між сторонами з
цього приводу.

Оскільки останній розрахунок
Відповідача (поставка 5 тон солі на суму
2500 грн.) був здійснений 17 грудня 2009 року
і на протязі всього 2010 року будь - яких
коштів Позивачу зі сторони Відповідача
не перераховувалось, вважає, що
початком перебігу позовної давності
слід вважати 01.01.2011 року.

За період з 01.01. 2011р. по 04.07.2014р., тобто на
протязі 3-х років і 6 місяців, Позивач
будь - яких претензій, вимог про
необхідність сплати коштів в розмірі
25203 грн. до Відповідача не надсилав,
повернення коштів не вимагав.

Стверджує, що Позивач без поважних
причин пропустив строки позовної
давності.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно і об'єктивно
дослідивши в сукупності надані в
справу докази, надавши їм юридичну
оцінку суд встановив наступне.

Без укладання письмового договору
згідно рахунку-фактури № СФ-0000323
позивачем відповідачу перерахована
передоплата в розмірі 99703,44 грн., що
стверджується платіжним дорученням №
8847 від 30.12.2008р. (а.с. 11).

Відповідач частково повернув кошти
позивачу в розмірі 72000 грн., що
стверджується платіжними дорученнями
(а.с. 12-15).

Відповідач частково поставив товар на
суму 2500 грн., що стверджується
видатковою накладною № РН-0000020 від
17.12.2009р. (а.с. 16).

Таким чином заборгованість
відповідача, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, перед
позивачем станом на день прийняття
рішення судом становить 5788,91 грн.

Сторони підписали акт звірки
взаєморозрахунків станом на 08.09.2014р.,
яким погодили заборгованість в розмірі
5788,91 грн.

Характер зобов'язань, що виникли між
сторонами свідчить про те, що між
сторонами виникли правовідносини, які
регулюються главою 54 ЦК України
(купівля-продаж).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України - покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або приймання
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару; покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається , якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України , інших
актів цивільного законодавства , а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про правомірність позовних
вимог позивача на суму 5788,91 грн.

Розглянувши заяву відповідача про
застосування позовної давності, суд
зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність це строк,
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права а інтересу.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Відповідно до п. 4.4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" у
дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (частина перша
статті 264 ЦК України), господарському
суду необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати: підписання
уповноваженою на це посадовою особою
боржника разом з кредитором акта
звірки взаєморозрахунків, який
підтверджує наявність заборгованості
в сумі, щодо якої виник спір;

Судом встановлено, що останній
розрахунок Відповідача (поставка 5 тон
солі на суму 2500 грн.) був здійснений 17
грудня 2009 року і в подальшому
відповідач будь-яких коштів позивачу
не перераховував та не поставляв
товару, отже не вчиняв дій, які свідчили
б про визнання ним свого боргу.

Таким чином в межах позовної давності
позивач мав можливість звернутись до
суду із позовом про стягнення 5788,91 грн.
до 17.12.2012р.

З позовною заявою позивач звернувся до
суду 08.09.2014 р. (згідно відмітки
канцелярії суду вх. № 1358/14 від 08.09.2014р.)
тобто після спливу терміну позовної
давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги
клопотання відповідача щодо
застосування строків позовної
давності, суд вважає за необхідне
застосувати строки позовної давності
до позовної вимоги про стягнення 5788,91
грн.

За таких обставин суд дійшов висновку
про відмову в позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір підлягає покладенню на позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зменшення розміру
позовних вимог згідно з п. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" є підставою
для повернення відповідної суми
судового збору.

За таких обставин судовий збір в сумі
1407,36 грн підлягає поверненню позивачу з
бюджету на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір", на підставі
ухвали суду.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 22 жовтня 2014 р.

Суддя Говор Н.Д.

віддрук. прим.:

1 - до справи