ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 918/522/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Коробенка Г.П.,

суддів
Данилової Т.Б., Шаргала В.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Вознюка Є.В. дов. №14-167 від
11.06.2014,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
18.08.2014

у справі №918/522/14 Господарського суду
Рівненської області

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення в сумі 19 333 153 грн. 04 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Господарського суду Рівненської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" про стягнення
заборгованості за поставлений
природний газ в розмірі 19333153,04 грн., в
тому числі: 15935453,12 грн. основного боргу,
2215971,66 грн. пені, 927892,90 грн. 3% річних,
253835,36 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 01.07.2014 (суддя
Політика Н.А.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 18.08.2014 (судді:
Мельник О.В., Демидюк О.О., Грязнов В.В.),
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 15935453,12
грн. основного боргу, 922509,99 грн. 3%
річних, 253835,36 грн. інфляційних втрат,
1095828,48 грн. пені. В задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані посиланням
на норми ст.ст. 173, 174, 179, 193, 230
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 513, 520, 530, 521, 525, 526, 612, 625 Цивільного
кодексу України та встановлення факту
наявності заборгованості за природний
газ на підставі договору про перевід
боргу. Суди також скористалися правом,
передбаченим ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
зменшивши належний до стягнення розмір
пені на 50%.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішенням та постановою в частині
зменшення судами попередніх інстанцій
суми пені на 50%, Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст. 233 Господарського кодексу
України, ст. 551 Цивільного кодексу
України, ст. 83 Господарського кодексу
України, просить їх в цій частині
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову в частині стягнення
1150143,18 грн. пені.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

25.12.2012 між позивачем (продавець) та
Комунальним підприємством
"Теплотранссервіс" (покупець) укладений
договір купівлі-продажу природного
газу №13/2718-ТЕ-28, відповідно до пунктів
1.1 та 1.2 якого продавець зобов'язався
передати у власність покупця у 2013 році
природний газ в обсязі до 58207,3 тис. куб.
м., а покупець зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього договору. Газ, що продається за
цим договором, використовується
покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, релігійними організаціями
та національними творчими спілками і
їх релігійними осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з пунктами 3.3, 3.4 договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів, обліку газу покупця. Акти
є підставою для остаточних розрахунків
між Сторонами.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили
ціну за 1000 куб. м. природного газу, яка
складає 1309,20 грн.

Порядок та строк розрахунків
визначений у пункті 6.1 договору, за яким
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу
природного газу від 25.12.2012 передбачено,
що у разі невиконання покупцем п. 6.1
умов цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору №13/2718-ТЕ-28
позивач за відповідними актами
приймання-передачі у 2013 році поставив
покупцеві за цим договором природний
газ на загальну суму 36140492,60 грн., за який
останній розрахувався лише частково, в
результаті чого утворився борг у
розмірі 30840492,16 грн.

Разом з тим, 24.09.2013 між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(кредитор), Комунальним підприємством
"Теплотранссервіс" (первісний боржник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(новий боржник) укладений договір про
переведення боргу №13/4015, за умовами
якого, зокрема первісний боржник за
згодою кредитора переводить на нового
боржника борг за договором №13/2718-ТЕ-28 у
розмірі 15935453,12 грн., який виник у
первісного боржника перед кредитором.

За приписами п. 3.1 договору про
переведення боргу від 24.09.2013 за цим
договором до нового боржника перейшли
обов'язки первісного боржника щодо
сплати суми боргу, що встановлена у п.
2.1. ст. 2 цього договору та всіх штрафних
санкцій, інфляційних витрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням первісним
боржником своїх зобов'язань за
договорами, визначеними в п.1.1 ст.1 цього
договору.

За змістом пункту 4.1 договору про
переведення боргу від 24.09.2013 новий
боржник несе відповідальність за
прострочення виконання зобов'язання у
розмірах, передбачених відповідним
договором (в даному випадку договором
№13/2718-ТЕ-28).

Сума боргу у розмірі 15935453,12 грн.
відповідачем не сплачена.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань зі сплати боргу на
час звернення до суду з даним позовом,
позивачем було нараховано 2215971,66 грн.
пені, 927892,90грн. - 3% річних, 253835,36 грн.
інфляційних втрат. Судами попередніх
інстанцій перевірено поданий
позивачем розрахунок вказаних сум та
встановлено, що до стягнення
підлягають 253835,36 грн. інфляційних
втрат, 922509,99 грн. річних, 2 191656, 97 грн.
пені.

При цьому, відповідачем подано суду
заяву в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України, в
якій останній просив суд зменшити
розмір стягнення пені на 50%.

Враховуючи фінансовий стан
відповідача та ту обставину, що
поставлений за договором №13/2718-ТЕ-28
природний газ використовувався
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними організаціями та
національними творчими спілками і їх
релігійними осередками, а також
невідшкодування різниці в тарифах на
послуги з теплопостачання названим
споживачам, господарські суди
попередніх інстанцій зменшили розмір
стягуваної суми пені на 50% відсотків.

З урахуванням норм ст.ст. 173, 174, 179, 193, 230
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 513, 520, 530, 521, 525, 526, 612, 625 Цивільного
кодексу України, п. 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України та встановлення факту
наявності боргу за природний газ,
господарські суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про задоволення позову у
вищезазначеній частині.

Щодо зменшення судами попередніх
інстанцій суми пені на 50%, то судова
колегія касаційної інстанції
відзначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського
кодексу України, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій; якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду у
виняткових випадках зменшувати розмір
неустойки, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
передбачено і п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

При вирішенні питання про зменшення
розміру заявленої до стягнення пені,
господарські суди правомірно прийняли
до уваги вищезазначені обставини щодо
фінансового стану підприємства -
відповідача та задовольнили позов в
частині стягнення пені в розмірі 1095828,48
грн.

Згідно з ч. 1 ст. 11110 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права. Оскільки судами
попередніх інстанцій норми
матеріального та процесуального права
порушено не було, то підстави для
скасування оскаржених судових рішень
відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" залишити без задоволення, а
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 18.08.2014 у справі
№918/522/14 - без змін.

Головуючий суддя Коробенко Г.П.
Судді Данилова Т.Б. Шаргало В.І.