ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р.Справа № 922/4085/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства
"Діамех-Україна" Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діамех-2000", м. Харків
до Публічного акціонерного
товариства "Харківський
машинобудівний завод "Світло Шахтаря",
м. Харків про стягнення 30714,06 грн. за
участю представників:

позивача - Тютюнник Е.А., довіреність
від 24.09.2014 року;

відповідача - Шевченко К.І., довіреність
№ 1027 від 07.05.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Діамех-Україна"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діамех-2000", м. Харків
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Харківський
машинобудівний завод "Світло Шахтаря",
м. Харків про стягнення 30714,06 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
договором № 075/13ДУ від 31.10.2013 року, з
урахуванням чого просить суд стягнути
з відповідача суму основного боргу за
поставлений товар в розмірі 24670,20 грн.,
індекс інфляції в розмірі 2960,42 грн., 3 %
річних в розмірі 411,62 грн. та пеню в
розмірі 2671,82 грн. Також до стягнення
заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22 вересня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/4085/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 07 жовтня 2014 року об 11:00.

01 жовтня 2014 року до канцелярії
господарського суду надійшла
зустрічна позовна заява Публічного
акціонерного товариства "Харківський
машинобудівельний завод "Світло
шахтаря" до Публічного акціонерного
товариства "Харківський
машинобудівний завод "Світло Шахтаря",
м. Харків про стягнення 30714,06 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06 жовтня 2014
року зустрічну позовну заяву ПАТ
"Харківський машинобудівний завод
"Світло Шахтаря" та додані до неї
документи повернуто без розгляду, для
усунення виявлених порушень.

16.10.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від відповідача
надійшло клопотання (вх. № 36507/14) з
відзивом на позовну заяву та
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

20.10.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшов супровідний лист (вх. № 36764/14) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти заявлених
позовних вимог заперечив повністю з
підстав, викладених в наданому відзиві
на позовну заяву та просив суд в
задоволенні позову відмовити повністю.

За висновками суду, в матеріалах справи
№ 922/4085/14 достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та є необхідними для
прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Таким чином, дослідивши матеріали
господарської справи № 922/4085/14,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, всебічно та
повно дослідивши надані докази,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, судом
встановлено наступне.

31 жовтня 2013 року між позивачем
(постачальником) та відповідачем
(покупцем) було укладено Договір №
075/13ДУ (далі-Договір), відповідно до умов
якого, сторони погодили та встановили
низку цивільних прав та обов'язків.

Так, відповідно до умов пунктів 1.1., 1.2.
вищенаведеного Договору від 31.10.13р.,
Постачальник (позивач) прийняв на себе
зобов'язання передати в обумовлені
даним Договором строки продукцію
(товар), а покупець (відповідач)
зобов'язався прийняти та оплатити його
домовлену вартість. Кількість, ціна,
асортимент, строки та базисні умови
поставки товару визначаються
Специфікацією, яка є невід'ємною
частиною цього Договору.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи Специфікації № 1 від 31.10.2013р., яка
є невід'ємною частиною до Договору № 1
від 31.10.2013р., позивач зобов'язаний
поставити, а покупець (відповідач)
прийняти та оплатити товар, а саме -
прилад вібровимірювальний "Сапфір-2"
вартістю 199340,40 грн. (арк. справи 12).

Пунктом 1 вищенаведеної Специфікації №
1 від 31.10.2013р. сторони погодили, що строк
поставки товару - на протязі 60
календарних днів з моменту 50 %
передоплати.

Строки та порядок розрахунків за
Специфікацією № 1 від 31.10.2013 року
сторони погодили пунктом 3, відповідно
до умов якого, передоплата
здійснюється на розрахунковий рахунок
постачальника (позивача) в розмірі 50 %
вартості товару, а залишок 50 %
сплачується покупцем (відповідачем) на
протязі 40 (сорока) календарних днів
після приймання товару.

Як свідчать матеріали справи № 922/4085/14,
позивач (постачальник) свої
зобов'язання за вищенаведеним
Договором № 075/13ДУ від 31.10.2013р. виконав в
повному обсязі та поставив відповідачу
товар за видатковою накладною № 1 від
17.01.2014 року - Прилад вібровимірювальний
"Сапфір-2" (з комплектом давачів та
кабелю) на загальну суму 199240,40 грн.
(а.с.13), відповідач (покупець) товар
отримав без будь - яких зауважень, про
що свідчить підпис уповноваженої особи
підприємства, зокрема, підписана
Удовицьким А.А. на підставі довіреності
за № 3 від 17.01.2014 року (а.с.15), проте,
оплату в строки, встановлені п. 3
згаданої вище Специфікації не
здійснив.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за отриманий відповідачем товар в
розмірі 24670,20 грн., в обґрунтування
своїх позовних вимог позивач
посилається на укладений між сторонами
Договір № 075/13ДУ від 31.10.2013р., підписані
сторонами: Специфікацію № 1 від 31.10.2013
року, видаткову накладу № 1 від 17.01.2014
року, товарно - транспорту накладну №
950636 від 17.01.2014 року, Акт
пусконалагоджувальних робіт від
22.01.2014р. (а.с. 10-16), як на документи, які
підтверджують факт здійснення
господарської операції.

На момент прийняття рішення у справі в
матеріалах справи № 922/4085/14 відсутні
будь-які докази погашення відповідачем
заборгованості за отриманий товар у
розмірі 24670,20 грн. в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що заявлені ДП "Діамех-Україна"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діамех-2000" позовні
вимоги в частині стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Харківський машинобудівний завод
"Світло Шахтаря" 24670,20 грн.
заборгованості підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з відзиву відповідача на
позовну заяву, останній позов не визнає
та просить відмовити в його
задоволенні, з тих підстав, що при
передачі товару позивачем не була
надана належна до товару документація,
а саме: рахунки - фактури на товар,
сертифікати якості, сертифікати
відповідності на товар та інше, що на
думку відповідача свідчить про
неналежне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором.

Щодо вищенаведених обставин, на які
посилається відповідач в
обґрунтування своїх заперечень,
дослідивши матеріали господарської
справи № 922/4085/14, суд зазначає, що
документи, які надані позивачем в
обґрунтування своїх позовних вимог
(специфікація, товарно-транспортна
накладна, видаткова накладна)
підписані уповноваженими особами обох
сторін та скріплені печатками. Тож,
підписуючи вказані документи та
скріплюючи їх печаткою, відповідач
погоджувався прийняти та оплатити
товар.

Вищевказаний факт також свідчить про
те, що на момент прийняття товару у
відповідача були відсутні жодні
заперечення чи претензії до позивача
щодо кількості, якості та
комплектності поставленого товару,
відповідно до умов спірного Договору №
075/13ДУ від 31.10.2013 року.

Суд звертає також увагу відповідача на
те, що доказів на підтвердження своїх
доводів в силу статті 33 ГПК України
останнім суду не надано, після
отримання товару з вимогою передати
товаросупровідні документи до
порушення провадження у даній
господарській справі, яких на думку
відповідача не вистачає, ПАТ
"Харківський машинобудівний завод
"Світло Шахтаря" до позивача не
звертався.

За таких підстав, приймаючи до уваги, що
відповідач не виконав прийнятий на
себе обов'язок по оплаті в термін,
встановлений Договором та
Специфікацією № 1 від 31.10.2013р., що
підтверджується наявними матеріалами
справи, позовні вимоги про стягнення
заборгованості в розмірі 24670,20 грн. за
Договором № 075/13ДУ від 31.10.2013р.
відповідають вимогам вказаного
Договору та діючому законодавству
України, такі, що не спростовані
відповідачем та підлягають
задоволенню повністю.

Окрім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача пеню в розмірі
2671,82 грн.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Пунктом 5.3 Договору № 075/13ДУ від 31.10.2013р.
сторони передбачили, що за порушення
строків оплати товару покупець
(відповідач) сплачує постачальнику
(позивачу) неустойку в розмірі 0,1 % від
суми заборгованості за кожен день
прострочки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши надані позивачем
нарахування пені в розмірі 2671,81грн.,
суд приходить до висновку, що наданий
позивачем розрахунок суперечить
вимогам чинного законодавства,
оскільки нарахований за період з
27.02.2014р. по 17.09.2014р., тобто з перевищенням
шестимісячного терміну, тому, виходячи
з вищевикладеного, задоволенню
підлягає сума пені в розмірі 2308,18 грн., в
частині стягнення 363,64 грн. пені суд
відмовляє, у зв'язку з невірним
нарахуванням.

Щодо заявлених до стягнення індексу
інфляції в розмірі 2960,42 грн. та 3 % річних
в розмірі 411,62 грн. суд зазначає
наступне.

В силу вимог ч. 2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши надані позивачем
нарахування інфляційних нарахувань у
розмірі 2960,42 грн. та 3% річних у розмірі
411,62 грн. суд приходить до висновку, що
даний розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Вищенаведені обставини є підставою для
часткового задоволення позовних вимог.

При розподілі господарських витрат,
суд керується приписами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої, витрати зі
сплати судового збору за майновий
характер спору в даному разі
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 216, 217, 230, 232, 233
Господарського кодексу України, ст. 526,
ч.1 ст.530, 549, статтями 610, 611, 625
Цивільного кодексу України, статтями 1,
4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківський
машинобудівельний завод "Світло
шахтаря", 61001, м. Харків, вул. Світло
шахтаря, буд. 4/6 (п/р 9261 в ПАТ
"Промінвестбанку" в м. Харкові, МФО 300012,
) на користь Дочірнього
підприємства "Діамех-Україна"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діамех-2000", м. Харків,
61023, м. Харків, вул. Короленка, 25 (р/р
4400 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО
351005, ) - 24670,20 грн.
основного боргу, 2308,18 грн. пені, 2960,42 грн.
індексу інфляції, 411,62 грн. 3 % річних,
1805,36 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 363,64 грн.
- відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 27.10.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв