КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р. Справа№ 910/11558/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Коротун О.М.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Іващенко О.В. -
представник;

відповідач: ОСОБА_3;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго"

на рішення

Господарського суду м.Києва

від 21.08.2014р.

у справі № 910/11558/14 ( суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3

про стягнення 12 153, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулося до
Господарського суду з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про
стягнення 12 153, 02 грн..

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 21.08.2014р. в позові відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Київенерго» звернулося до суду з
апеляційною скаргаю, в якій просить
рішення місцевого суду скасувати
повністю та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на те, що місцевим
судом при прийнятті рішення були
порушені норми матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи.

Апелянт звертає увагу суду на те що,
27.12.2000 р. між ПАТ «Київенерго» та
Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3
укладено договір на користування
електричною енергії № 22197 в редакції
відповідно до додаткової угоди від
17.08.2011 № 22197.

Скаржник зауважує, що позивач взяті на
себе зобов'язання виконав, а відповідач
за період з 01.04.2013 по 01.05.2014 заборгував
останньому за спожиту активну
електричну енергію 5 985,22 грн.

Апелянт звертає увагу суду на те, що
16.05.2013 відповідач звернувся до позивача
із заявою вх.№31/3-1761 про розірвання
договору на постачання електричної
енергії, а на підставі листа
відповідача від 12.06.2013 року,
представники позивача вийшли за
адресою об'єкта по договору та склали
Акт про відключення споживача при
розірванні договору №. При
складанні Акту в присутності ОСОБА_3
було зазначено тип лічильника та
показання на рівні 1821кВт.

Оскільки згідно останнього Акту про
використану електричну енергію за
квітень 2013 відповідачем було зазначено
поточні показники на рівні 6813кВт,
вбачається, що лічильник перейшов
через 00000. У квітні 2013 року зафіксовано
перевищення відповідачем договірних
величин споживання електроенергії на
5028 кВт/год., двократна вартість якої
становить 5 987,75 грн. (з ПДВ).

Ухвалою Київського апеляційноо
господарського суду від 16.10.2014 року
порушено апеляційне провадження та
визнано явку повноважних
представників сторін в судове
засідання обовязковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представника
позивача та відповідача, колегія
встановила наступне:

27.12.2000 між ПАТ "Київенерго" та Фізичною
особою підприємцем ОСОБА_3 укладено
договір на користування електричною
енергії № 22197, в редакції відповідно до
додаткової угоди від 17.08.2011 № 22197.

Пунктом 1. договору визначено, що
позивач продає електричну енергію
відповідачу, а відповідач оплачує її
вартість та здійснює інші платежі
згідно з умовами договору та додатками
до договору.

Відповідно до п. 2 додатку 2 "Порядок
розрахунків" до договору зобов'язує
відповідача здійснювати повну поточну
оплату вартості обсягу електричної
енергії заявленого на розрахунковий
період за формою попередньої оплати,
яка згідно пп. 2.1 цього ж додатку
здійснюється до 15 числа місяця, що
передує розрахунковому місяцю.

Згідно з пп. 2.2 додатку 2 остаточний
розрахунок за спожиту активну
електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії, оплата рахунків
за перетікання реактивної
електроенергії та інших платежів
згідно з умовами цього договору
здійснюється на підставі виставлених
постачальником рахунків протягом 5
операційних днів з моменту їх
отримання.

Згідно п. 5 додатку 2, за даними акта про
використану електричну енергію з
урахуванням розрахункової величини
втрат визначається обсяг фактично
спожитої активної електроенергії та
перетікання реактивної
електроенергії. Цей обсяг сторони
фіксують в "Акті про приймання -
передавання товарної продукції", "Акті
надання послуг з компенсації г:
втікання реактивної електроенергії",
два примірники яких Відповідач надає
Позивачу. Останній має повернути
погодженими по одному примірнику
зазначених документів в наступному
розрахунковому періоді.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем було надано суду копії акту
про використану активну/реактивну
електричну енергію за звітний період,
рахунки та рахунки-розшифровки про
використану активну /реактивну
електричну енергію за спірний період,
акти надання послуг з перетікання
реактивної електроенергії, акти
прийняття-передавання товарної
продукції, акти контрольного огляду
розрахункових точок, довідку про
надходження коштів в погашення боргу
за спожиту електричну енергію.

Відповідач 16.05.2013 звернувся до позивача
із заявою вх. №31/3-1761 про розірвання
договору на постачання електричної
енергії.

12.06.2013 на підставі листа відповідача,
представники позивача вийшли за
адресою об'єкта по договору та склали
Акт про відключення споживача при
розірванні договору №.

При складанні Акту в присутності
ОСОБА_3 було зазначено тип лічильника
та показання на рівні 1821кВт.

Оскільки згідно останнього Акту про
використану електричну енергію за
квітень 2013 відповідачем було
зазначено поточні показники на рівні
6813кВт, вбачається, що лічильник
перейшов через 00000.

Таким чином, відповідачем спожито
5058кВт.

За період з 01.04.2013 по 01.05.2014 у
відповідача виник борг за спожиту
активну електричну енергію на суму 5
985,22 грн.

Між позивачем та відповідачем виникли
зобов'язання з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму,
що підтверджується документами, копії
та оригінали яких знаходяться у
матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Судом встановлено, що відповідач
отримував послуги щодо постачання
електроенергії, у зв'язку із
перебуванням в нежитловому приміщенні
за адресою АДРЕСА_1, яке займав на
підставі договору оренди нежитлового
приміщення № 12148 від 13.03.2008 р.

Термін дії договору № 12148 від 13.03.2008 на
нежитлове приміщення АДРЕСА_1
закінчився 11.03.2009.

Приміщення відповідача було здане
згідно акту прийому-передачі
балансоутримовачу - КП "Житлосервіс"
Куренівка" Оболонського района м.
Києва.

Відповідно до акту обстеження даного
нежитлового приміщення затвердженого
начальником ЖЕК-512 від 01.04.2013 р.,
нежитлове приміщення площею 12,4 кв. м. в
будинку АДРЕСА_1 за цільовим
призначенням фактично
використовується для власних потреб
(вільне).

Крім того, відповідно до витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відповідач з 20.06.2013 перебував в стані
припинення, а згідно повідомлення про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця від 16.07.2014
взагалі припинив свою підприємницьку
діяльність про, що внесено запис №
3030068.

Враховуючи вищеперелічене, суд
приходить до висновку, що відповідач
припинив користування нежитловим
приміщенням з моменту підписання акту
прийому та передачі нежитлового
приміщення в 2009 році, та не міг
отримувати послуги з постачання
електроенергії в наступні роки.
Обов'язок доведення покладається
законом на позивача.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, з наведеного
вбачається, що до Господарського суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки
відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Слід зауважити, що в момент повернення
орендованого приміщення в 2009 році
належному балансоутримувачу,
відповідач не розірвав з позивачем
договір на користування електричною
енергією, не є доказом отримання ним
послуг, оскільки приміщенням і
електричною енергією користувались
інші юридичні особи, які зобов'язані
контролювати використання
електроенергії в даному приміщенні та
повинні оплачувати отримані послуги з
електропостачання.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не
доведений факт надання послуг з
постачання електроенергії саме
відповідачеві.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги є не обґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Київенерго",
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду м. Києва
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи і чинному законодавству, а отже
підстав для його скасування не
вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
на рішення Господарського суду м. Києва
від 21.08.2014 року по справі № 910/11558/14
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва
від 21.08.2014 року по справі №910/11558/14
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11558/14 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
О.М. Коротун

Ю.Б. Михальська