ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3139/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АРОМАТИКА»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2»

про стягнення 55992,98 грн.

Колегія суддів у складі: головуючого
судді - Кошика А.Ю., суддів Горбасенка
П.В., Яреми П.В.

За участю представників сторін:

Позивача - Бреус В.М.

Відповідача - не з'явився

Обставини справи:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АРОМАТИКА» (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ - 2» (далі -
відповідач) про стягнення 55992,98 грн.

Провадження у справі №911/3139/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 29.07.2014
року та призначено справу до розгляду
на 12.08.2014 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні 12.08.2014 року подав відзив на
позовну заяву, в якому просить суд
припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу у
зв'язку із відсутністю предмету спору,
а в задоволенні решти позовних вимог
відмовити. Розгляд справи відкладався
на 26.08.2014 року.

Відповідач у судове засідання 26.08.2014
року не з'явився та надіслав клопотання
про відкладення розгляду справи. Крім
того, відповідач у своєму клопотанні
повідомляє про сплату частини боргу, а
саме 7000,00 грн., що підтверджується
доданим платіжним дорученням №63213 від
11.08.2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні 26.08.2014 року надав пояснення
на відзив відповідача та клопотання
про витребування у Сквирської МДПІ ГУ
Міндоходів розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту ТОВ
«Край - 2» в розрізі контрагента ТОВ
«Ароматика» за період з квітня 2013 року
по серпень 2014 року. Розгляд справи
відкладався на 09.09.2014 року

У судовому засіданні 09.09.2014 року у
відповідності до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошувалась перерва до 18.09.2014 року.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 18.09.2014 року призначено
колегіальний розгляд справи № 911/3139/14
та передано справу до відділу
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу для визначення складу
колегії суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Господарського
процесуального кодексу України справи
у місцевих господарських судах
розглядаються суддею одноособово.
Будь-яку справу, що відноситься до
підсудності цього суду, залежно від
категорії і складності справи, може
бути розглянуто колегіально у складі
трьох суддів.

Пунктом 3.1.6. Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України від 26.11.2010 року № 30,
передбачено, що якщо судова справа
підлягає розгляду (перегляду) колегією
суддів, при автоматичному розподілі
судових справ автоматизованою
системою в місцевому суді
призначається головуючий суддя, а в
судах апеляційної та касаційної
інстанцій - суддя-доповідач з числа
всіх суддів відповідного суду з
урахуванням їх спеціалізації (за її
наявності). Справа розглядається
колегією суддів, до складу якої входить
призначений автоматизованою системою
головуючий суддя або суддя-доповідач.
Засади формування колегії суддів
визначаються зборами суддів
відповідного суду з унеможливленням
впливу на формування осіб,
зацікавлених у результатах судового
розгляду справи.

Розпорядженням В.о.голови
Господарського суду Київської області
№198-АР від 18.09.2014 року «Про призначення
складу колегії суддів з розгляду
справи № 911/3139/14» призначено колегію з
розгляду справи № 911/3139/14 у складі:
Кошик А.Ю. - головуючий суддя, судді:
Горбасенко П.В., Ярема В.А.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 19.09.2014 року справу №911/3139/14
прийнято до розгляду колегією суддів у
складі: головуючий суддя Кошик А.Ю.,
судді Горбасенко П.В., Ярема В.А. та
призначено розгляд справи на 16.10.2014
року.

15.10.2014 року через канцелярію
Господарського суду Київської області
від представника позивача у справі
надійшли письмові пояснення №402 від
14.10.2014 року.

У судовому засіданні 16.10.2014 року
представник позивача підтримав
позовну заяву, з урахуванням своїх
письмових пояснень, в яких у зв'язку з
частковою сплатою та поверненням
відповідачем товару, позовні вимоги
були зменшені (про що зазначено в
заявах № 241 від 04.09.2014 року та № 402 від
14.10.2014 року) в частині основного боргу
до 48662,62 грн.

Представник відповідача у судове
засідання 16.10.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані сторонами
докази та пояснення, судом встановлено
наступне.

17.10.2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АРОМАТИКА»
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «КРАЙ»
(Покупець) укладено Договір поставки
від 17.10.2008 року за № АР-106/1028 (далі -
Договір) згідно з абз. 1 п.1.1. якого
Постачальник поставляє і передає у
власність Покупцю, а Покупець приймає
та оплачує товари згідно за
замовленням Покупця (Додаток № 1 «Лист
замовлення») та останньою узгодженою
Специфікацією,
товаросупроводжувальною
документацією, які складають
невід'ємну частину цього Договору, на
умовах цього Договору.

Договір у п. 2.7. передбачає, що право
власності і ризик випадкової загибелі
або пошкодження товарів переходить від
Постачальника до Покупця з моменту,
коли товари, поставлені Покупцю і
вивантажені на приймальну платформу
Магазину, і Сторони підписали накладну,
що засвідчує те, що товари були
отримані Покупцем.

Товари приймаються за кількістю та
якістю у відповідному магазині, куди
товари поставляються, на підставі
товаросупровідних документів, які
підтверджують якість та повноту
товарів. Якщо постачальник зазначив
вагу та/чи кількість штук у цих
документах, під час прийняття товарів
покупець має право перевірити вагу
товарів та/чи кількість штук. Якщо не
можливо зважити товари без упаковки,
вага нетто визначається шляхом
перевірки ваги брутто під час
отримання товарів і ваги упаковки
після того, як з товарів знято упаковку.
Відсутність, неповнота та неналежне
оформлення вантажних та
товаросупровідних документів є
достатньою підставою для відмови в
отриманні товарів. Покупець має право
приймати товари без додаткової
перевірки їх кількості і якості, за
умови, що вони належним чином
упаковані, і немає видимих пошкоджень.
Перевірки кількості і якості товарів
виконуються під час отримання товарів,
і у випадку виявлення будь-яких
недоліків покупець складає акт у
порядку, обумовленому в пункті 2.14.
цього Договору (пункт 2.13. Договору);

Відповідно до п. 2.18 Договору, право
повернути товар постачальникові
надається покупцеві у таких випадках:
угода між сторонами; під час перевірки
у момент продажу товари виявилися
неякісними, при умові, що покупець
доведе відсутність своєї вини в даному
порушенні; товар, який повертається є
неходовим згідно з стандартами
покупця, при умові, що залишковий
термін придатності такого товару
складає не менше 1/3 від його загального
терміну придатності. Повернення товару
здійснюватиметься за ціною, за якою
приймався товар, що повертається.

Протокол розбіжностей від 17.10.2008 року
до Договору, який підписаний та
скріплений печатками Постачальника і
Покупця, внаслідок чого Договір
вважається укладеним в редакції
Постачальника, зафіксував
домовленість Сторін Договору з приводу
того, що відповідно до п. 3.3. Договору,
Покупець здійснює вчасний розрахунок
за товари. Оплата виконується шляхом
банківського переказу на рахунок
Постачальника, зазначений у статті 9
цього Договору, протягом терміну
платежу, зазначеного у пункті 1.1.
Додатку № 3 «Спеціальні умови», за
умови, що сума платежу не менша 50 грн. та
що Постачальник надасть належним чином
оформленні накладні (у формі
відповідно до інструкцій Покупця) на
адресу Покупця, яка зазначена в статті
9. Покупець зобов'язаний попередити
Постачальника про недоліки у одержаних
накладних.

Відповідно до п. 1.1. Додатку № 3
Спеціальні умови до Договору, Покупець
оплачує реалізовані товари за період
один календарний тиждень у магазинах
Покупця протягом 7 календарних днів з
дня закінчення календарного тижня за
умови, що Постачальник надасть
належним чином оформлені накладні (у
формі відповідно до інструкцій
Покупця) на адресу Покупця, яка вказана
в замовлені, протягом не більше, ніж 7
днів з дня поставки.

01.09.2010 року між позивачем, Товариством з
обмеженою відповідальністю «КРАЙ» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2» (відповідач)
укладено Додаткову угоду №1 про заміну
сторони у зобов'язані від 01.09.2010 року до
Договору поставки від 17.10.2010 року за
№АР-106/1028, згідно з п. 1 якої, Сторони
цієї Угоди досягли згоди з приводу
заміни Покупця в особі Товариства з
обмеженою відповідальністю «КРАЙ» на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2» у зобов'язані
по Договору з 01.09.2010 року.

Додаткова угода про заміну сторони у
зобов'язані від 01.09.2010 року в п.п. 2, 3
передбачає, що всі права та обов'язки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ» в якості
кредитора та боржника, в тому числі
щодо оплати поставленого товару за
Договором переходять в повному обсязі
Товариству з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2» та останнє
разом з позивачем проти цього не
заперечують.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди про
заміну сторони у зобов'язані від 01.09.2010
року замінено в Договорі реквізити
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ» на реквізити
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2».

Договір укладений строком до 31.12.2009
року; строк дії Договору автоматично
продовжується на додаткові однорічні
терміни у випадку, якщо не менше ніж за
30 днів до закінчення його строку дії
будь-яка сторона не повідомить іншу
сторону у письмовій формі про свій
намір припинити його дію (пункт 8.1.
Договору).

Таким чином, укладений між сторонами
Договір за своєю правовою природою є
договором поставки.

Позивач стверджує, що ним, як
Постачальником, за період з 29.01.2009 року
по 15.01.2014 року було поставлено, а
Покупцем (відповідачем та його право
попередником) за Договором було
прийнято товар на загальну суму
477514,49грн., який оплачено лише частково в
сумі 421521,51грн.

Станом на момент звернення до суду з
даним позовом, заборгованість
відповідача перед позивачем складає
55992,98 грн. за товар, поставлений
відповідно до видаткових накладних
№АР-0004614 від 25.04.2013р. на суму 16327,14грн.,
№АР-0004682 від 30.04.2013р. на суму 4554,72грн.,
№АР-0004724 від 30.04.2013р. на суму 1649,52грн.,
№АР-0005466 від 27.05.2013р. на суму 850,86грн.,
№АР-0005934 від 07.06.2013р. на суму 2077,32грн.,
№АР-0006956 від 05.07.2013р. на суму 5789,82грн.,
№АР-0006957 від 08.07.2013р. на суму 3053,58грн.,
№АР-0008442 від 19.08.2013р. на суму 6130,50грн.,
№АР-0008679 від 23.08.2013р. на суму 5500,80грн.,
№АР-0009091 від 02.09.2013р. на суму 1743,84грн.,
№АР-0009116 від 03.09.2013р. на суму 1890,12грн.,
№АР-0010179 від 30.09.2013р. на суму 3845,70грн.,
№АР-0011210 від 18.10.2013р. на суму 2152,02грн.,
№АР-0012058 від 11.11.2013р. на суму 5771,52грн.,
№АР-0012374 від 19.11.2013р. на суму 16629,86грн.,
№АР-0013504 від 13.12.2013р. на суму 2106,96грн.,
№АР-0013865 від 20.12.2013р. на суму 7476,6грн.,
№АР-0000260 від 15.01.2014р. на суму 3091,50грн., в
яких зазначено, що підставою поставки є
Договір поставки.

15.10.2014 року позивачем подано пояснення
щодо того, що в процесі розгляду справи
відповідачем частково повернуто
позивачеві придбаний товар, що є
предметом спору, відповідно до
накладної на повернення товару від
24.07.2014р. на суму 49,50 грн.; накладної на
повернення товару від 24.07.2014р. на суму
149,64грн. та накладної на повернення
товару від 16.09.2014р. на суму 131,22грн. Крім
того, відповідачем в рахунок погашення
частини боргу було сплачено кошти в
сумі 7000,00грн., що підтверджується
платіжним дорученням №63213 від 11.08.2014р. У
зв'язку з чим, сума основного боргу
відповідача перед позивачем зменшена і
складає 48662,62 грн.

Як передбачено ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

У п. 17 інформаційного листа від 20.10.2006
року N 01-8/2351 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року» Вищий
господарський суд України зазначив, що
відповідно до частини четвертої статті
22 ГПК позивач вправі до прийняття
рішення у справі, зокрема, зменшити
розмір позовних вимог. Під зменшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
зміну (у бік зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, в тому числі ціни позову. Згідно
з частиною третьою статті 55 ГПК ціну
позову вказує позивач. Отже, у разі
зменшення позовних вимог, якщо його
прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір. Питання щодо
повернення зайво сплаченої суми
державного мита у зв'язку із зменшенням
позовних вимог вирішується
господарським судом на загальних
підставах і в порядку, визначених
законодавством.

Оскільки, наведене позивачем зменшення
позовних вимог не суперечить чинному
законодавству та не порушує будь-чиїх
прав та охоронюваних законом
інтересів, судом було прийняте
зменшення позовних вимог, у зв'язку з
чим, нова сума позову складає 48662,62 грн.
основного боргу.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позову, посилається на
наступне: у нього залишився
нереалізований товар на суму 5117,48грн.,
по якому, з урахуванням п. 3.3 Договору та
п. 1.1 додатку № 3 термін виконання
грошового зобов'язання ще не настав;
частина наданих позивачем видаткових
накладних, а саме на суму 41315,94 грн. не
мають доказової сили, оскільки вони не
містять реквізитів, передбачених ч. 2
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», так як у них не
вказано посади та прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції, а міститься
лише підписи невідомої особи, крім
цього, позивачем не надано довіреності
на осіб, які отримували товар.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
Господарським кодексом України,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265
Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистими, сімейними,
домашніми або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для
належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надав суду Договір поставки
від 17.10.2008 року за № АР-106/1028, видаткові
накладні за період з 25.04.2013 року по
15.01.2014 року, банківські виписки,
накладні на повернення, акт звірки
взаєморозрахунків станом на 12.06.2014
року, товарно-транспортні накладні.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 р. господарські операції -
це факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
результатів.

Тобто, факт проведення сторонами у
справі господарських операцій, що
стосуються виконання ними зобов'язань,
повинен підтверджуватися первинними
бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Документами, які є підставою для
оприбуткування товару, є накладні та
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
запису в облікові бухгалтерські
реєстри.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості, у
відповідності до вимог ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» мають
бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні містити такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми), дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Однак, довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей (так
само як і повідомлення за підписом
директора та головного бухгалтера про
зразок печатки на отримання товару, яке
оформлюється при
централізовано-кільцевих перевезеннях
відповідно до п. 13 інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей) не є документами,
що підтверджують факт поставки товару.

Такої ж позиції дотримується Вищий
господарський суд України, який у своїй
Постанові від 17.09.2009 року у справі №21/105
та Постанові від 09.04.2013 року у справі
№5023/5085/12, де зазначає, що довіреність на
одержання матеріальних цінностей є
документом, що лише фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей. Тобто довіреність
не є документом, що підтверджує факт
господарської операції по передачі чи
прийняттю товару.

Передача (прийняття) матеріальних
цінностей без довіреності може бути
порушенням ведення бухгалтерського
обліку, але не є достатньою обставиною,
що заперечує факт передачі або
прийняття товарів.

Дослідивши заперечення відповідача та
з врахуванням наявних в матеріалах
справи доказів та пояснень, судом
встановлено, що поставки товару, проти
яких заперечує відповідач, відбувались
безпосередньо на адреси магазинів
відповідача і товар приймався
відповідними представниками магазину
на місці доставки. Про отримання товару
свідчать відповідні штампи та підписи
на спірних видаткових накладних. Крім
того, про факт існування господарських
відносин сторін за спірним Договором
свідчить часткова оплата та повернення
відповідачем товару, тобто дії
відповідача, спрямовані на виконання
умов Договору. Також, спірні видаткові
накладні враховані в Акті звірки
розрахунків.

Самі лише недоліки в оформленні
видаткових накладних не спростовують
їх дійсність та факту поставок товару,
про підроблення чи фальсифікацію
відповідних видаткових накладних
відповідачем не заявлено в
установленому чинним законодавством
порядку до правоохоронних органів.

Щодо посилання відповідача на те, що у
нього залишився нереалізований товар
по якому, з урахуванням п. 3.3 Договору та
п. 1.1 додатку № 3, термін виконання
грошового зобов'язання ще не настав,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

З аналізу зазначеної норми вбачається,
що строк виконання зобов'язання
вважається встановленим якщо чітко
визначено строк (термін) виконання
зобов'язання або є вказівка на подію,
яка неминуче має настати і з якою
пов'язане настання такого зобов'язання.

Подія є явищем об'єктивної реальності,
яка відбувається незалежно від волі
людини (стихійне лихо, народження
фізичної особи, її смерть тощо), а під
діями розуміють обставини, що
виникають за волею людини, тобто
вольові акти, з якими закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з п. 3.3 Договору та п. 1.1
додатку № 3 настання строку виконання
зобов'язання щодо оплати відповідачем
поставленого товару сторони поставили
в залежність від факту реалізації
товару, що є дією особи, а не подією, яка
неминуче має настати, а відтак суд
вважає, що сторони чітко не встановили
момент, з якого повинен
відраховуватися строк виконання
зобов'язання щодо повної оплати товару
відповідачем.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
відповідно до норм чинного
законодавства договір поставки є
оплатним і обов'язок відповідача
оплатити придбаний за договором товар
не залежить від факту його реалізації.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, підписання відповідачем
та скріплення печатками видаткових
накладних свідчить про прийняття
останнім цього товару та, відповідно,
виникнення у нього обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар.

Твердження відповідача про те, що
частина наданих позивачем видаткових
накладних, а саме на суму 41315,94 грн. не
мають доказової сили, оскільки вони не
містять реквізитів, передбачених ч. 2
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», так як у них не
вказано посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції,
відсутнє посилання на будь-яку
довіреність і в графі «отримав»
міститься підпис невстановлених осіб,
а тому вони не можуть бути належними
доказами на підтвердження поставок
товару та наявної заборгованості
відповідача перед позивачем, судом до
уваги не приймаються, оскільки кожна
спірна накладна скріплена відбитком
печатки/штампу юридичної особи -
відповідача, у той час, як докази втрати
відповідачем печаток/штампів, якими
були скріплені відповідні накладні,
або ж докази того, що печатка/штамп
вибули з підприємства в результаті
злочинних дій третіх осіб до
матеріалів справи не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що змістом
договору є ті умови, на яких сторони
погоджуються виконувати договір, і
вони мають дотримуватися взятих на
себе зобов'язань, що в контексті п. 3.3
Договору є домовленістю про те, що
відповідач, як покупець зобов'язаний
попередити, позивача, як постачальника
про недоліки у одержаних
накладних, у той час, як доказів
повідомлення відповідачем про
недоліки у спірних накладних не
надано, а неточність або неповнота
відповідних даних у первинних
облікових документах є підставою для
застосування до відповідальних винних
осіб визначеної чинним законодавством
відповідальності за порушення правил
ведення бухгалтерського обліку та
звітності, однак, не може бути
підставою для звільнення від виконання
зобов'язань.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до ст. 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Таким чином, відповідач заявлених до
нього вимог не спростував, належних та
допустимих доказів, які підтверджують
виконання ним зобов'язань за Договором
поставки від 17.10.2008 року за № АР-106/1028
суду не надав.

За таких обставин, з огляду на
вищевикладене та враховуючи, що борг
відповідача перед позивачем на час
прийняття рішення не погашений, його
розмір підтверджується наявними
матеріалами справи, зважаючи на
положення ч. 2 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості (основного боргу) за
Договором поставки від 17.10.2008 року за №
АР-106/1028 у сумі 48662,62 грн. є доведеними,
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами і підлягають
задоволенню.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається судом на
відповідача виходячи з нової суми
уточнених позовних вимог, які
задоволені в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Край-2» (09000, Київська
обл., Сквирський район, місто Сквира,
вулиця Леніна, будинок 22,
ідентифікаційний код: 35231874) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ароматика» (04212,
м.Київ, вул. М.Тимошенка, 13-А,
ідентифікаційний код: 25399227) 48662 (сорок
вісім тисяч шістсот шістдесят дві) грн.
62 коп. боргу та 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. витрат по сплаті
судового збору

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Головуючий суддя
А.Ю. Кошик

Суддя
П.В. Горбасенко

Суддя
В.А Ярема

дата підписання 22.10.2014 р.