ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3094/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київсільелектро",

01032, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Льва
Толстого, буд. 55-А

до Державного підприємства
"Регіональні електричні мережі",

07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м.
Вишгород, ПАТ "Укргідроенерго"

про стягнення 805 243,58 грн.

за участю представників:

позивача - 1) Кича Д.О. (довіреність від
04.08.2014, б/н);

2) Гурін Д.А. (довіреність від
04.08.2014, б/н);

відповідача - Мажирін І.О. (довіреність
від 15.08.2014 № 34).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
"Київсільелектро" до Державного
підприємства "Регіональні електричні
мережі" про стягнення 886 659,06 грн., з яких:
747 500,45 грн. основного боргу, 52 325,03 грн.
штрафу та 86 833,58 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем грошових
зобов'язань за договором про закупівлю
робіт від 28.10.2013 № 48/13.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.07.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
12.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16212/14
від 11.08.2014) позивачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 25.07.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16347/14
від 12.08.2014) позивачем подано
клопотання про об'єднання справ в одне
провадження, відповідно до частини 2
статті 58 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 58
Господарського процесуального кодексу
України, суддя має право об'єднати
кілька однорідних позовних заяв або
справ, у яких беруть участь ті ж самі
сторони, в одну справу, про що
зазначається в ухвалі про порушення
справи або в рішенні.

За результатами розгляду вказаного
клопотання, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для його
задоволення з огляду на наступне.

У провадженні суддів господарського
суду Київської області знаходиться
декілька справ за позовами позивача до
відповідача, а саме: № 911/3092/14 про
стягнення заборгованості за договором
від 28.10.2013 № 47/13, № 911/3093/14 про стягнення
заборгованості за договором від 19.06.2013
№ 15-М, № 911/3094/14 про стягнення
заборгованості за договором від 19.06.2013
№ 48/13 та № 911/3096/14 про стягнення
заборгованості за договором від 19.06.2013
№ 14-М.

Кожен із договорів, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, є самостійним і не
пов'язаний з іншим, тому вимоги про
стягнення заборгованості за кожним
окремим договором не пов'язані між
собою, мають різний предмет та підстави
виникнення, а, отже, відсутні підстави
для об'єднання справ для розгляду в
одному провадженні.

Крім того, право об'єднати кілька
однорідних позовних заяв або справ, у
яких беруть участь ті ж самі сторони, що
надане судді, стосується лише тих заяв
(справ), які перебувають у провадженні
цього судді, а справи, про які йдеться в
клопотанні позивача, перебувають у
провадженні різних суддів
господарського суду Київської області.

Аналогічну правову позицію викладено у
підпункті 3.6. пункту 3. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16348/14
від 12.08.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 25.07.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16362/14
від 12.08.2014) позивачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.08.2014 розгляд справи
відкладено на 26.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16817/14
від 18.08.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи додаткові докази та
відзив на позовну заяву, відповідно до
якого позов заперечено повністю.

У судовому засіданні 26.08.2014 оголошено
перерву до 09.09.2014, відповідно до частини
3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 18351/14
від 04.09.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 18805/14 від
09.09.2014) позивачем подано клопотання про
відмову від позовної вимоги про
стягнення штрафу та зменшення розміру
позовних вимог.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову, відповідно до розміру якої буде
вирішуватися спір - 805 243,58 грн., з яких: 747
500,45 грн. основного боргу та 57 743,13 грн.
пені.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 18833/14 від
09.09.2014) надійшло клопотання позивача
про витребування господарським судом
від Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області належним чином завірених копій
податкових декларацій з податку на
додану вартість Державного
підприємства "Регіональні електричні
мережі" та реєстрів отриманих
податкових накладних за період
листопада 2013 року та грудня 2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 09.09.2014 клопотання позивача
про витребування доказів задоволено та
витребувано у Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області необхідні докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 18835/14 від
09.09.2014) позивачем подано клопотання про
продовження строку вирішення спору у
зв'язку з необхідністю надання йому
додаткового часу для отримання
доказів, що витребувані ухвалою суду
від 09.09.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 09.09.2014 продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів,
відповідно до статті 69 Господарського
процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.09.2014 оголошено
перерву до 07.10.2014, відповідно до частини
3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20981/14 від
02.10.2014) позивачем подано додаткові
пояснення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 21494/14 від
07.10.2014) подано документи, що витребувані
ухвалою суду від 09.09.2014 у Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 21508/14
від 07.10.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

У судовому засіданні 07.10.2014
представники позивача підтримали
позовні вимоги повністю, представник
відповідача позов повністю заперечив.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 07.10.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Публічним акціонерним товариством
«Київсільелектро» (далі - генпідрядник)
та Державним підприємством
«Регіональні електричні мережі» (далі
- замовник) укладено договір підряду
від 28.10.2013 № 48/13, відповідно до умов
якого генпідрядник зобов'язується у 2013
році виконати роботи щодо
реконструкції мереж електропостачання
по вул. Бредихина, Алтайська,
Господарська, Акопяна з встановленням
КТП в центрі навантажень в
Пролетарському районі м. Донецьк, що
зазначені в локальних кошторисах, що
додаються до «Договірної ціни на
будівельно-монтажні роботи» (Додаток
№1), а замовник прийняти і оплатити такі
роботи (пункти 1.1., 1.2. Договору).

Ціна Договору становить 786 765,00 грн., в
тому числі ПДВ 20% - 131 127,50 грн. та
складається з: вартості
будівельно-монтажних робіт (Додаток №1
до Договору «Договірна ціна» ) у сумі 603
430,20 грн., в т.ч.; вартості обладнання
(Додаток №2 до Договору «Специфікація
обладнання») у сумі 183 334,80 грн., в т.ч.
ПДВ (пункт 3.1. Договору).

Згідно з пунктом 3.2. Договору, ціна
Договору може бути зменшена за
взаємною згодою сторін.

Відповідно до пункту 4.1. Договору,
розрахунки за виконані роботи
проводяться в безготівковій формі
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок генпідрядника
протягом 10 банківських днів після
підписання Акта приймання виконаних
робіт (типова форма КБ-2в) і Довідки про
вартість виконаних робіт (типова форма
КБ-3) та надання генпідрядником
податкової накладної.

Договір набирає чинності моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2013, а
в частині фінансових зобов'язань - до
повного їх виконання (пункт 10.1.
Договору).

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу
України визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договір.

Зі змісту Договору вбачається, що він
за правовою природою є договором
підряду, а, відтак, правовідносини, які
виникли у зв'язку з його виконанням
регулюються положеннями глави 61
Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. Відповідно до частини 1
статті 846 Цивільного кодексу України
строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду. Згідно з частиною 1 статті 843
Цивільного кодексу України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного
кодексу України передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї з
сторін від підписання акта, про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

На підтвердження виконання робіт за
Договором, позивачем надано в
матеріали справи копії актів приймання
виконаних будівельних робіт (типової
форми № КБ-2в) за листопад 2013 року № 1 на
суму 495 895,87 грн., за грудень 2013
року № 1 на суму 52 418,14 грн. та № 2 на
суму 15 851,64 грн. та довідок про вартість
виконаних підрядних робіт (типової
форми № КБ-3) від 29.11.2013 та від 31.12.2013, що
підписані уповноваженими
представниками та скріплені
відбитками печаток обох сторін.

Підписи уповноважених представників
сторін на зазначених актах та довідках
скріплені відбитками печаток обох
сторін, що оцінюється судом як
підтвердження юридичною особою -
відповідачем, фактів прийняття
виконаних за Договором робіт та
погодження їх вартості. Оригінали
вказаних актів та довідок оглянуто
судом у судовому засіданні.

Крім того, представниками сторін
підписані та скріплені печатками обох
підприємств акти про те, що при
виконанні будівельно-монтажних робіт з
реконструкції електропостачання - вул.
Бредихіна, Алтайська, Господарська,
Акопяна з встановленням КТП в центрі
навантажень в Пролетарському районі м.
Донецьк, в листопаді 2013 року
встановлено обладнання, що належить
генпідряднику, на суму 40 484,40 грн. та в
грудні 2013 року - на суму 142 850,40 грн.

На підтвердження позовних вимог,
позивачем надано в матеріали справи
копії податкових накладних, що
складені ним на господарські операції
за Договором.

Відповідно до статті 15 Податкового
кодексу України, платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які одержують
(передають) об'єкти оподаткування або
провадять діяльність (операції), що є
об'єктом оподаткування згідно з цим
Кодексом або податковими законами, і на
яких покладено обов'язок із сплати
податків та зборів згідно з цим
Кодексом.

Згідно зі статтею 16 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний, зокрема, сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.178. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податок на додану вартість - це
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є, зокрема, операції
платників податку з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 Податкового кодексу
України.

Згідно зі статтею 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну складену за вибором
покупця (отримувача) у паперовому
вигляді або в електронній формі.
Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до частин 198.1., 198.2. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
послуг. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судом встановлено, що зі спірних
операцій позивачем виписано
відповідачу податкові накладні за
операціями з отримання послуг. Копії
податкових накладних з розшифровками
податкових зобов'язань та податкового
кредиту позивача в розрізі
контрагентів наявні в матеріалах
справи.

Крім того, до матеріалів справи на
виконання вимог ухвали суду від 09.09.2014
про витребування доказів подано
витребувані у Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області копії податкових
декларацій з податку на додану
вартість за листопад-грудень 2013 року з
розшифровками податкових зобов'язань
та податкового кредиту відповідача в
розрізі контрагентів, відповідно до
яких встановлено, що відповідачем
відображено господарські операції за
Договором у своїй податковій
звітності.

Зважаючи не викладене, вищезазначені
докази судом оцінюються як докази того,
що як позивачем, так і відповідачем
відображені спірні господарські
операції за Договором у своїй
податковій звітності.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до пункту 4.2. Договору сторонами
передбачено, що акти приймання
виконаних робіт і довідку про вартість
виконаних робіт візує куратор договору
і направляє повний комплект документів
для підписання замовнику, при цьому,
документи без візи куратора
повертаються генпідряднику без
розгляду.

Наявні в матеріалах справи акти
приймання виконаних будівельних робіт
(типової форми № КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт
(типової форми № КБ-3), що надані
позивачем на підтвердження виконання
спірних робіт за Договором, не містять
візи куратора замовника.

Разом із тим, законом, зокрема, статтями
853, 882 Цивільного кодексу України,
передбачено, що організація і
здійснення прийняття підрядних робіт є
відповідальністю замовника. Законом
встановлено обов'язок замовника
негайно після повідомлення розпочати
прийняття робіт, оглянути їх та або
підписати акт, або негайно заявити про
виявлені недоліки підряднику. При
невиконанні вказаного обов'язку
замовник втрачає право посилатись на
недоліки у виконаній роботі. Підставою
для здійснення оплати є підписаний
обома сторонами акт приймання
виконаних будівельних робіт.

Акти приймання виконаних будівельних
робіт (типової форми № КБ-2в) та довідки
про вартість виконаних підрядних робіт
(типової форми № КБ-3) підписані
відповідачем без жодних зауважень та
скріплені відбитком печатки
підприємства. Актами
приймання-передачі виконаних робіт,
відповідно до умов Договору,
оформлюється передача субпідрядником
та приймання генпідрядником
закінчених робіт. Підписами
представника на зазначених документах
та скріплення їх печатками,
відповідачем підтверджено факт
прийняття закінчених робіт, що є
підставою для їх оплати.

Замовник не скористався своїм правом
повернути генпідряднику акти
приймання виконаних робіт для їх
належного оформлення - візування у
куратора. Суду також не подано доказів
того, що замовник, в порядку статті 853
Цивільного кодексу України складав
дефектний акт, або іншим чином заявив
підряднику про виявлені недоліки або
відступи від умов Договору.

Акти приймання виконаних будівельних
робіт без візи куратора, однак,
підписані обома сторонами та скріплені
печатками обох сторін оцінені судом як
докази, що підтверджують факт
прийняття робіт замовником.

Позивачем стверджується про
невиконання відповідачем грошового
зобов'язання за Договором з оплати
робіт, що виконані позивачем та
прийняті відповідачем.

На підтвердження наявності
заборгованості, до матеріалів справи
надано довідку з банківської установи,
що засвідчена підписом уповноваженої
особи банку та скріплена відбитком
його печатки, за весь період спірних
правовідносин, відповідно до якої,
судом встановлено відсутність
надходжень грошових коштів від
відповідача за Договором,
заборгованість за яким є предметом
позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач
позов заперечує повністю.

З урахуванням положень статті 882
Цивільного кодексу України, відповідач
вказує про відсутність доказів
надсилання позивачем відповідачу
повідомлення про готовність виконаних
робіт до прийняття та, у зв'язку з цим,
зазначає, що йому не було відомо про
факт виконання робіт.

Суд зазначає, що ні Цивільним кодексом
України, ні Договором, що укладений між
сторонами, не передбачено порядку
повідомлення генпідрядником замовника
про виконання робіт, що не вимагає
наявності доказів на підтвердження
здійснення зазначеного повідомлення.

Також, відповідач зазначає, що акти
приймання виконаних робіт та довідки
про вартість виконаних робіт підписані
від відповідача не уповноваженою на те
особою, у зв'язку з чим, строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання за
Договором не настав.

Судом враховано вказані твердження
відповідача, проте, суд звертає увагу,
що відповідно до вимог законодавства,
факт прийому-передачі виконаних робіт
не ставиться в залежність від особи,
яка виступає від імені замовника.

Акти приймання виконаних робіт та
довідки про вартість виконаних робіт
підписані заступником генерального
директора відповідача - Лопушко Л.М., що
підтверджується відповідачем, та
скріплені відбитком печатки
підприємства, що оцінюється судом як
схвалення юридичною особою дій
представника при прийнятті спірних
робіт.

Відповідачем не заперечено скріплення
зазначених первинних документів
відбитком печатки підприємства, а,
отже, суд дійшов висновку, що роботи
відповідачем прийняті у повному обсязі
та без зауважень.

Інші доводи відповідача, що викладені у
відзиві та зазначені у ході розгляду
справи, не спростовують вищевикладені
висновки суду.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.
Згідно з частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення 747 500,45 грн. основного боргу є
доведеною, обґрунтованою, відповідачем
не спростованою, а відтак, підлягає
задоволенню.

У ході судового розгляду справи
позивачем подано заяву про зменшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивачем зменшено розмір
позовних вимог на суму штрафу у розмірі
52 325,03 грн. та пеню на суму 29 090,45 грн.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову, відповідно до розміру якої буде
вирішуватися спір - 805 243,58 грн., з яких:
747 500,45 грн. основного боргу та 57 743,13
грн. пені.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Позивачем, на підставі пункту 7.2.
Договору, відповідно до заяви про
зменшення розміру позовних вимог,
заявлено до стягнення з відповідача 57
743,13 грн. пені.

Згідно з приписами статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У відзиві на позовну заяву
відповідачем заперечено стягнення
штрафних санкцій у зв'язку з тим, що
ухвалою господарського суду Київської
області від 03.01.2013 у справі № Б911/46/11/13-г
порушено провадження у справі про
банкрутство відповідача та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів, відповідно до статті 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

За результатами розгляду позовної
вимоги позивача про стягнення пені, суд
дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статті 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
чинній на момент порушення справи про
банкрутство) мораторій на задоволення
вимог кредиторів - це зупинення
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Таким чином, з моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені упродовж часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний із визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію, тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
ненараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржникові,
стосовно якого діє мораторій, введений
при провадженні справи про його
банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
боржник повинен виконувати
зобов'язання, що виникли після введення
мораторію, але пеня та штраф за їх
невиконання або неналежне виконання не
нараховуються, за винятком випадків,
які можуть бути встановлені
спеціальними нормами законодавства.

Аналогічні правові позиції викладено у
постановах Верховного Суду України від
12.03.2013 у справі 29/5005/16170/2011 та від 01.10.2013 у
справі № 28/5005/3240/2012.

Згідно з частиною 1 статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України, суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Отже, у зв'язку з порушенням щодо
відповідача провадження у справі про
банкрутство та накладення мораторію на
задоволення вимог кредиторів, позовна
вимога про стягнення з відповідача на
користь позивача 57 743,13 грн. пені
задоволенню не підлягає.

За результатами аналізу
вищезазначених норм чинного
законодавства та всебічного розгляду
матеріалів справи, господарський суд
дійшов висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 747 500,45 грн.
основної заборгованості є доведеною,
обґрунтованою, відповідачем не
спростованою, а, відтак, підлягає
задоволенню в повному обсязі. Позовна
вимога про стягнення з відповідача 57
743,13 грн. пені задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог.

Питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в резолютивній
частині судового рішення, яким
закінчується розгляд справи по суті.

Вказану правову позицію викладено у
підпункті 5.2. пункту 5. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 № 7.

З огляду на зазначене, судовий збір, що
сплачений позивачем при поданні позову
згідно платіжного доручення від 21.07.2014
№ 10442 підлягає частковому поверненню
позивачу з державного бюджету у
розмірі 1 628,31 грн., пропорційно
зменшенню розміру позовних вимог, а
решта сплаченого позивачем судового
збору у розмірі 16 104,87 грн., відповідно
до частини 1 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Регіональні електричні мережі" (07300,
Київська обл., Вишгородський р-н, м.
Вишгород, ПАТ "Укргідроенерго", ) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Київсільелектро" (01032, м. Київ,
Голосіївський р-н, вул. Льва Толстого,
буд. 55-А, ) 747 500 (сімсот
сорок сім тисяч п'ятсот) грн. 45 коп.
основної заборгованості та 14 950
(чотирнадцять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Повернути Публічному акціонерному
товариству "Київсільелектро" (01032, м.
Київ, Голосіївський р-н, вул. Льва
Толстого, буд. 55-А, ) з
Державного бюджету України 1 628 (одна
тисяча шістсот двадцять вісім) грн. 31
коп. судового збору, що сплачений
згідно платіжного доручення від 21.07.2014
№ 10442.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 13.10.2014.

Суддя
С.О. Саванчук