РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р.
Справа № 902/327/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючя суддя
Сініцина Л.М.

судді
Гулова А.Г.

Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання
Сливінському О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" від
25.06.2014 р. на рішення господарського
суду Вінницької області від 12.06.14 р. у
справі № 902/327/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Агріматко-Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро"

про стягнення 1 960 759,52 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Семеняка В.В., Мітченко
Т.В. - представники, довіреності в
справі;

від відповідача - не з'явився

Розпорядженням виконуючого обов'язки
голови Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014 р., у
зв'язку із перебуванням у відпустці
судді Гудак А.В. та відповідно до
затверджених складів колегій, внесено
зміни до складу колегії суддів, окрім
заміни головуючого судді і визначено
для розгляду справи № 902/327/14 колегію
суддів у складі: головуюча суддя
Сініцина Л.М., судді Гулова А.Г., Олексюк
Г.Є.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 12.06.2014 р. у
справі № 902/327/14 (суддя Говор Н.Д.)
задоволено позов Приватного
акціонерного товариства
"Агріматко-Україна" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дністер-Агро"; стягнуто з відповідача
на користь позивача 1 874 482 грн.
основного боргу, 70 100,49 грн. пені, 16 177,03
грн. 3 % річних та 39 215,19 грн. судового
збору. При прийнятті рішення суд
виходив з того, що позовні вимоги в
частині стягнення боргу стверджуються
договором поставки, видатковими
накладними, довіреністю на отримання
матеріальних цінностей, специфікацією,
банківською випискою, розрахунком,
іншими матеріалами справи та
підлягають задоволенню в сумі 1 874 482
грн.; вимога про стягнення пені в сумі 70
100 грн. за період з 01.11.2013 р. по 13.02.2014 р.
підтверджуються вказаним договором,
розрахунком та підлягає до
задоволення; вимога про стягнення 3 %
річних в сумі 16 177,03 грн. за період з
01.11.2013 р. по 13.02.2014 р. є законною та
обґрунтованою.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро"
звернулося з апеляційною скаргою від
25.06.2014 р., в якій просило скасувати
рішення господарського суду
Вінницької області у справі № 902/327/14
від 12.06.2014 р., винести нове, яким в
задоволенні позовних вимог ПрАТ
"Агріматко-Україна" відмовити,
посилаючись на те, що при винесенні
судом першої інстанції оскаржуваного
рішення, суд знехтував правами
відповідача в частині надання
можливості відстояти свої порушені
права та інтереси в судовому засіданні,
прийнявши рішення без участі
представника відповідача, хоча
товариством, перед початком судового
засідання, було заявлено клопотання
про неможливість взяття участі в
судовому засіданні представника
відповідача (розгляд іншої справи в
засіданні Вищого адміністративного
суду України) та перенесення судового
засідання на пізнішу дату. Однак, суд
вирішив питання про права та інтереси
відповідача без участі останнього.
Згідно договору поставки № СЗР-052000005
від 10.03.2013 р. відповідач перерахував
авансові платежі, однак вважає вимоги
позивача передчасними, такими що не
відповідають дійсності, адже позивач
не поставив товар в повному обсязі
згідно даного договору, що
підтверджується відсутністю
товаротранспортних накладних, які б
підтверджували поставку товару.
Відповідач не заперечує факту
підписання видаткових накладних, які є
в матеріалах справи, однак наявність
цих накладних та внесення авансового
платежу не є підставою для твердження
того, що саме товар на суму 2 256 220,00 грн.
було поставлено відповідачу. Судом не
було розглянуто питання про фактичну
поставку товару на підприємство.
Позивач не надав в підтвердження своїх
вимог документів, які б підтвердили
факт даної поставки, а саме -
товаротранспортних накладних.
Позивачем не доведено факту
перевезення товару, вказаного в
специфікаціях, та отримання даного
товару відповідачем, також не
підтверджено первинними документами
передачу товару відповідачу по
зазначеним накладним, що є порушенням
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", згідно якої
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Позивачем не дотримано пункту 2.3
договору, не надано сертифікату якості
продукції, яка є предметом даного
договору. Укладений між сторонами
правочин за своїм змістом і правовою
природою є договором поставки та
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України.

Позивач - Приватне акціонерне
товариство "Агріматко-Україна" у
відзиві на апеляційну скаргу просить
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги ТзОВ "Дністер-Агро" в повному
обсязі, залишити рішення по справі №
902/327/14 без змін, посилаючись на те, що
товар дійсно був доставлений і
отриманий повноважною особою
відповідача. Видаткові накладні № 517054
від 17.05.2013 р. та № 518033 від 18.05.2013 р.
містять усі, передбачені чинним
законодавством, реквізити, зокрема ПІБ
особи, яка приймала участь в
господарській операції, а саме - ОСОБА_5.
Його дані вказані і в довіреності на
право отримання товару № 5 від 17.05.2013 р.
Між позивачем та відповідачем 30.06.2013 р.
була здійснена звірка
взаєморозрахунку між сторонами та
складений акт, в якому чітко зазначено,
який товар, за яким документом, якого
числа був отриманий відповідачем, яким
платіжним дорученням, якого числа і в
якому розмірі здійснена оплата за
отриманий товар та визначена сума
боргу станом на 30.06.2013 р. Цим актом
підтверджена сума боргу 1 874 482 грн. 00
коп. за договором ЖЗР-052000005 від 10.05.2013 р.
Усі докази про те, що відповідач
отримав товар, та не оплатив його в
повному обсязі, позивачем надані і саме
на підставі цих доказів-первинних
документів, повинні бути здійснені
облікові операції в бухгалтерському та
податковому обліку відповідача.
Посилання на те, що позивачем не надана
ТТН на перевезення вантажів не може
вважатися доказом того, що вантаж
(товар) фактично не був поставлений
відповідачу. Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей. Господарські операції
позивача підтверджуються не тільки
зазначеними ТТН, але й іншими
документами, якими є - договір,
специфікація, видаткова накладна.
Відповідно до вимог ПКУ позивачем
оформлені податкові накладні № 379 від
17.05.2014 р, № 428 від 18.05.2014 р., які
зареєстровані в реєстрі, відповідно до
чинного законодавства, про що свідчать
квитанції податкової інспекції. Вантаж
був доставлений відповідачу, про що
свідчать відповідні документи, а саме
ТТН № АГ-0517005 від 17.05.2014 р. та акт
виконаних робіт № ОУ-000009 від 20.03.2014 р.
укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_6
Посилання відповідача на поставку
товару без сертифікату якості не є
підставою для встановлення факту
купівлі-продажу товару і його
відсутність не є доказом того, що
відповідач не отримав товар в повному
обсязі.

Апелянт (відповідач) явку представника
в судове засідання не забезпечив, хоча
був належним чином повідомлений про
день і час розгляду апеляційної скарги,
що стверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
(ухвали апеляційного суду) апелянту
13.10.2014 р. (а.с.178).

Оскільки явка представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, сторони належним чином
були повідомлені про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення розгляду апеляційної
скарги до суду не надходило, колегія
суддів прийшла до висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги без участі представника
відповідача (апелянта).

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Представник позивача Мітченко Т.В. в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги заперечила з підстав,
викладених у відзиві на неї; вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим, а апеляційну скаргу
такою, що подана з метою
відтермінування оплати за поставлений
товар та затягування часу; повідомила,
що постанова апеляційного
господарського суду по справі № 902/326/14
з ідентичним предметом спору
скасована, а рішення залишено без змін.

Представник позивача Семеняка В.В.
повністю підтримав представника
Мітченко Т.В.

Заслухавши пояснення представників
позивача; розглянувши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
відзиву на апеляційну скаргу;
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

21.03.2014 р. Приватне акціонерне
товариство "Агріматко-Україна"
звернулося до господарського суду
Вінницької області з позовною заявою
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" 1 960 759,52
грн., з яких 1 874 482 грн. основний борг, 70
100,49 грн. пеня та 16 177,03 грн. 3 % річних
(а.с.3-26).

22.05.2014 р. на адресу суду від Приватного
акціонерного товариства
"Агріматко-Україна" надійшла заява № 498
від 19.05.2014 р. про збільшення розміру
позовних вимог, в якій товариство
просило суд стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дністер-Агро" на його користь 1 874 482 грн.
основного боргу, 70 100,49 грн. пені, 16 177,03
грн. 3 % річних та 395 027,34 грн. курсової
різниці (а.с.49-58).

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 12.06.2014 р. заява №
498 від 19.05.2014 р. про збільшення позовних
вимог повернута Приватному
акціонерному товариству
"Агріматко-Україна" без розгляду
(а.с.79-80).

Отже, судом першої інстанції
розглядалася первинна позовна заява з
предметом спору про стягнення 1 960 759,52
грн., з яких 1 874 482 грн. основний борг, 70
100,49 грн. пеня та 16 177,03 грн. 3 % річних.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.05.2013 р. Приватне акціонерне
товариство "Агріматко-Україна"
(постачальник) (далі ПрАТ
"Агріматко-Україна") та Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Дністер-Агро" (покупець) (далі ТзОВ
"Дністер-Агро") уклали договір поставки
№ СЗР-052000005, згідно умов пункту 1.1 якого
в порядку та на умовах, визначених цим
договором, постачальник зобов'язувався
передати у власність покупцеві на
умовах DDP смт. Вендичани
Могилів-Подільський р-н Вінницька обл.
(згідно з Правилами Інкотермс в
редакції 2010 р.) товари за номенклатурою
та в строки відповідно до специфікацій,
які є додатками до цього договору та
його невід'ємними частинами, а покупець
зобов'язувався прийняти вказаний товар
та сплатити за нього визначену в
специфікаціях до договору вартість в
строки та в порядку, передбаченому
договором та специфікаціями до нього
(а.с.10-12).

Пунктом 2.1 договору сторони домовилися,
що ціни товарів визначаються ними як
договірні. Кількість та ціни товарів
указуються в специфікаціях до
договору, які є його невід'ємними
частинами. Загальна сума договору
визначається шляхом складання
підсумкових сум по специфікаціям до
цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору
постачальник зобов'язався передати
покупцю товар у строки, визначені
пунктом 1.1 договору. Товар постачається
централізовано-кільцевими завезеннями
повністю або частинами за попередніми
заявками покупця, узгодженими
постачальником в будь-якій формі (в т.ч.
усно) (а.с.10).

Покупець зобов'язався прийняти товар,
вказаний у пункті 1.1 цього договору, в
погоджені сторонами строки; здійснити
оплату за придбаний товар згідно умов
статті 4 даного договору (пункти 3.5, 3.6
договору).

Згідно пункту 4.1 договору покупець
здійснює обов'язкову часткову
попередню оплату у розмірі 20 % від суми
договору, яка розраховується згідно
пункту 2.1. Сума та строки попередньої
оплати указуються у специфікації.

На решту суми постачальник надає
покупцеві відстрочку по оплаті.
Покупець сплачує заборгованість
згідно строків, які відображено в
специфікації (пункт 4. 2 договору).

Пунктом 5.2 договору сторони домовилися,
що передача товару постачальником
представнику покупця здійснюється
виключно за умови надання
представником покупця документу, що
підтверджує його повноваження на
отримання товару (довіреності).

Договір підписаний обома сторонами та
скріплений їхніми печатками.

Специфікацією № 00001 від 10.05.2013 р.
визначено товар - Евро-Лайтнинг 10 л. в
кількості 1 000 л. на суму 459 020 грн. з ПДВ,
Стеллар 5 л. в кількості 4 000 л. на суму 1 635
040 грн. з ПДВ, Метолат ПАР 5 л. в кількості
4 000 л. на суму 162 160 грн. з ПДВ, всього на
суму 2 256 220 грн., в тому числі ПДВ в сумі
376 036,67 грн. (а.с.13).

Відповідно до умов пункту 4.1 договору
та специфікації покупець 16.05.2013 р.
провів попередню оплату товару двома
частинами в сумі 182 738 грн. та 199 000 грн.,
всього на суму 381 738 грн., що вбачається з
виписки АТ ОТП Банку від 17.05.2013 р.
(а.с.17-19).

Позивач, на підтвердження факту
поставки товару, надав суду видаткові
накладні № 517054 від 17.05.2013 р. на суму 1 537
340 грн., в тому числі ПДВ в сумі 256 223,33
грн. та № 518033 від 18.05.2013 р. на суму 718 880
грн., в тому числі ПДВ в сумі 119 813,33 грн.
(загальна сума 2 256 20 грн.); довіреність
на отримання матеріальних цінностей №
5 від 17.05.2013 р. (а.с.14-16);
товарно-транспортну накладну від 17.05.2013
р. на перевезення ТМЦ згідно видаткової
накладної № а АГ-0517054 на суму 1 537 340 грн.
(а.с.131,153).

Однак, як вбачається з довіреності № 5
від 17.05.2013 р., вона видана ОСОБА_5 на
отримання від ПрАТ "Агріматко-Україна"
товару - Евро-Лайтнинг 10 л в кількості 1
000 л., Стеллар 5 л в кількості 2 400 л.,
Метолат ПАР 5 л. в кількості 2 400 л.

Даний товар в повному об'ємі співпадає
з товаром у видатковій накладній № 517054
від 17.05.2013 р. на суму 1 537 340 грн.

Тобто, довіреністю № 5 представник був
уповноважений отримати тільки товар по
видатковій накладній № 517054 від 17.05.2013 р.
на суму 1 537 340 грн., що відповідає умовам
пункту 5.2 договору, однак, не
уповноважений отримувати товар,
зазначений у видатковій накладній №
518033 від 18.05.2013 р. на суму 718 880 грн.

Попередньої заявки покупця, узгодженої
постачальником в будь-якій формі, що
передбачена пунктом 3.1 договору
позивачем також суду не надано.

Згідно пункту 11 Інструкції про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості (П-6), приймання товарів мають
право здійснювати робітники
отримувача (покупця), уповноважені на
то керівництвом
підприємства-отримувача, і ці
працівники повинні відноситись до
категорії матеріально-відповідальних
осіб. До договорів повинні бути додані
розписки матеріально-відповідальних
осіб, що вони ознайомлені з Правилами
приймання товарів за їх особистими
підписами. Відпуск
товарно-матеріальних цінностей
покупцям або передача їх безоплатно
здійснюється підприємствами тільки на
підставі доручень отримувачів
(покупців).

Порядок використання доручень
регулюється наказом Мінфіну України №
99 від 16.05.96 р. "Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих та використаних
довіреностей на отримання цінностей"
(зареєстровано в Мін'юсті України 12.06.96
р. за № 293/1318).

Пунктом 2 даної Інструкції визначено,
що сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
відпускаються покупцям або
передаються безоплатно тільки за
довіреністю одержувача.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Довіреність на одержання цінностей є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Без довіреності не може бути
створено інший первинний документ -
накладну-вимогу, товарно-транспортну
накладну, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей.

Отже, довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей за
своєю правовою природою є первинним
документом, що фіксує волевиявлення
покупця про уповноваження конкретної
особи на отримання від його імені
відповідного товару у постачальника.

Належним доказом фактичного передання
товару є накладна, видаткова накладна,
тощо, яка містить підпис уповноваженої
особи про отримання товару, та
довіреність уповноваженої особи на
отримання товару.

Така правова позиція викладена Вищим
господарським судом України у
постановах від 29.01.2014 р. справа №
924/37/13-г, від 23.06.2014 р. справа № 922/3495/13
(а.с.181-189).

Як вбачається з матеріалів справи,
довіреність на отримання товару
відповідачем згідно видаткової
накладної № 518033 від 18.05.2013 р. на суму 718
880 грн. в матеріалах справи відсутня, що
суперечить пункту 5.2 договору (згідно
якого передача товару постачальником
представнику покупця здійснюється
виключно за умови надання
представником покупця документу, що
підтверджує його повноваження на
отримання товару (довіреності)) та
чинному законодавству.

Відсутня в матеріалах справи і заявка
відповідача на постачання товару по
накладній № 518033 від 18.05.2013 р. на суму 718
880 грн., що суперечить пункту 3.1
договору. Товарно-транспортна накладна
від 17.05.2013 р. свідчить про перевезення
ТМЦ тільки згідно видаткової накладної
№ а АГ-0517054 на суму 1 537 340 грн.

Тобто, в матеріалах справи відсутні
належні докази отримання відповідачем
товару за видатковою накладною № 518033
від 18.05.2013 р., а відтак, і відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог про стягнення основного боргу в
розмірі 718 880 грн. Видаткова накладна №
518033 від 18.05.2013 р. на суму 718 880 грн. не може
підтверджувати факт отримання
відповідачем товару по договору
поставки № СЗР-052000005 від 10.05.2013 р.

Таким чином, відповідач згідно
видаткової накладної № 517054 від 17.05.2013 р.
(а.с.14) отримав у позивача товар на суму 1
537 340 грн., в тому числі ПДВ в сумі 256 223,33
грн., а розрахувався за даний товар
частково, попередньо оплативши його
16.05.2014 р. двома частинами - 182 738 грн. та 199
000 грн., всього на суму 381 738 грн., що
вбачається з виписки АТ ОТП Банку від
17.05.2013 р. (а.с.17-19).

Борг відповідача перед позивачем
складає 1 155 602 грн. (1 537 340 - 381 738 = 1 155 602).

Згідно частини 1, пункту 1 частини 2
статті 11 Цивільного кодексу України
(далі ЦК України) цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цивільними актами, але
за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу
України (далі ГК України) передбачено,
що господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГК
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України
передбачено, що майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між
позивачем та відповідачем за своєю
природою є правовідносинами за
договором поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(частина 1 статті 265 ГК України).

Згідно частин 1, 2 статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 ЦК України
передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі 1 155 602
грн. є підставними та підлягають
задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення
основного боргу в сумі 718 880 грн. (1 874 482 - 1
155 602 = 718 880) слід відмовити.

Крім суми основного боргу позивач
за'явив до стягнення 70 100 грн. пені за
період з 01.11.2013 р. по 13.02.2014 р., 16 177,03 грн. 3
% річних за період з 01.11.2013 р. по 13.02.2014
р.(а.с.9).

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 статті 551 ЦК України
визначено, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно пункту 6.2 договору у випадку
затримки оплати з вини покупця,
покупець сплачує постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

Оскільки специфікацією № 00001 від 10.05.2013
р. кінцевим строком погашення боргу
визначений день 31.10.2013 р., пеню
необхідно обчислювати з 01.11.2013 р.

На суму боргу 1 155 602 грн. за період
визначений позивачем з 01.11.2013 р. по
13.02.2014 р. пеня складає 43 216,35 грн. (1 155 602 х
13 % : 365 х 105 = 43 216,35), яка підлягає до
стягнення.

В стягненні пені в сумі 26 884,14 грн.(70 100,49 -
43 216,35 = 26 884,14) слід відмовити.

Відповідно до статті 625 ЦК України -
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора, зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення 3 %
річних підлягають задоволенню в
частині їх нарахування на суму боргу 1
155 602 грн., що складає 9 973 грн. (1 155 602 х 3 % :
365 х 105 = 9 973).

В стягненні 3 % річних в сумі 6 204,03 грн. (16
177,03 - 9 973 = 6 204,03) слід відмовити.

Таким чином, заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню частково в сумі
1 208 791,30 грн., в т.ч. 1 155 602 грн. основний
борг, 43 216,35 грн. пеня та 9 973 грн. 3 %
річних.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 718 880 грн. основного боргу, 26
884,14 грн. пені та 6 204,03 грн. 3 % річних
необхідно відмовити.

Отже, апеляційна скарга відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" від
25.06.2014 р. підлягає задоволенню частково.

Згідно частини 1 статті 49 ГПК України у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Оскільки, колегія суддів за
результатами розгляду апеляційної
скарги, прийшла до висновку, про
часткове задоволення позову та
апеляційної скарги, необхідно
розподілити судовий збір пропорційно
розміру задоволених позовних вимог та
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір за розгляд
справи в суді першої інстанції в сумі 24
175,83 грн. та з позивача на користь
відповідача судовий збір в сумі 7 519,67
грн. за розгляд апеляційної скарги.

Доводи апелянта щодо не з'ясування та
не дослідження судом першої інстанції
усіх обставин справи, які мають
значення для неї, а саме, не надання
позивачем в підтвердження своїх вимог
(факту поставки) товарно-транспортних
накладних, не надання сертифікату
якості продукції, яка є предметом
даного договору; порушення прав
відповідача в частині надання
можливості відстояти свої порушені
права та інтереси в судовому засіданні
та винесення рішення без участі
представника відповідача, хоча
товариством, перед початком судового
засідання, було заявлено клопотання
про неможливість взяття участі в
судовому засіданні представника
відповідача, колегія суддів до уваги не
приймає, виходячи з наступного.

Умови укладеного сторонами договору не
суперечать умовам ДДР Інкотермс-2000.
Договором передбачена передача товару
від продавця покупцю в межах України
без виставлення плати за митне
оформлення, завезення товару
постачальником кільцевими маршрутами
за власний рахунок без виставлення
покупцю вимоги оплати послуг
транспортування.

В матеріалах справи відсутні докази, що
покупець (відповідач) вимагав від
продавця (позивача) передачі разом із
товаром сертифікату якості або
товарно-транспортної накладної,
відсутні будь-які претензії щодо
якості, кількості та асортименту
поставленого товару.

Згідно підпункту 3.9.2 пункту 3.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" "у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу
щодо відкладення розгляду справи у
зв'язку з відсутністю його
представника (з причин, пов'язаних з
відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т.п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числ як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні".

Як вбачається з матеріалів справи,
розгляд справи неодноразово
відкладався, відповідач кожен раз
своєчасно, належним чином повідомлявся
про день, час і місце розгляду справи та
не був позбавлений можливості
забезпечити явку іншого представника в
судове засідання.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів також до уваги не
приймаються, оскільки спростовуються
вищенаведеним та матеріалами справи,
не відповідають нормам законодавства,
що регулюють дані правовідносини, не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення та не
можуть бути підставою для його
скасування.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення,
а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Статями 33, 34 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Частиною 1 статті 43 ГПК України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 103 ГПК
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права (пункт 4 частини 1
статті 104 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, рішення
господарського суду Вінницької
області від 12.06.2014 р. у справі № 902/327/14
підлягає зміні в частині сум позовних
вимог та судового збору, що підлягають
до стягнення.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" від
25.06.2014 р. задоволити частково.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 12.06.2014 р. у
справі № 902/327/14 змінити, виклавши його в
наступній редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" (вул.
50-річчя Жовтня, 23, смт. Вендичани,
Могилів-Подільський район, Вінницька
область, 24032, ідентифікаційний код 25497645)
на користь Приватного акціонерного
товариства "Агріматко-Україна" (вул. В.
Чорновола, 45, м. Вишневе,
Києво-Святошинський район, Київська
область, 08132, ідентифікаційний код 30725226)
1 155 602 грн. основного боргу, 43 216,35 грн.
пені, 9 973 грн. 3 % річних, 24 175,83 грн.
судового збору.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 718 880 грн. основного боргу, 26
884,14 пені та 6 204,03 грн. 3 % річних
відмовити".

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Агріматко-Україна" (вул. В.
Чорновола, 45, м. Вишневе,
Києво-Святошинський район, Київська
область, 08132, ідентифікаційний код 30725226)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" (вул.
50-річчя Жовтня, 23, смт. Вендичани,
Могилів-Подільський район, Вінницька
область, 24032, ідентифікаційний код 25497645)
7 519,67 грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

Господарському суду Вінницької
області на виконання постанови видати
накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Л.М. Сініцина

Судді
А.Г.Гулова

Г.Є. Олексюк