ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.2014 Справа № 920/1619/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інлай", м. Суми

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Суми

про стягнення 10 929 грн. 49 коп.

Суддя Заєць С. В.

Представники:

Від позивача - не прибув

Від відповідача - не прибув

При секретарі судового засідання
Сугоняко Н. В.

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 10929 грн. 49 коп.
відповідно до договору поставки №
090614-003 від 09.06.2014 року, а також витрати зі
сплати судового збору.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про час і місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача письмового
відзиву на позовну заяву з
обґрунтування своєї позиції не подав, в
судове засідання не з'явився, хоча про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Таким чином, враховуючи достатність
часу, наданого позивачу та відповідачу
для підготовки до судового засідання
та надання витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги принцип
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, господарський суд,
встановив:

09 червня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інлай»
(позивач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) було
укладено Договір поставки № 090614-003.

Згідно з п. 1.1. Договору позивач -
зобов'язався передати (поставити)
другій стороні - покупцеві товар, а
покупець зобов'язався прийняти
вказаний товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

Відповідно до п. 7.1. Договору покупець
повинен сплатити поставлений товар не
пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних
днів з дати поставки товару
Постачальником.

З матеріалів справи вбачається, що факт
поставки товару підтверджується
накладної № 110617 від 11 червня 2014 року на
загальну суму 10929 грн. 49 коп., яка
підписана та скріплена печатками обох
сторін ( а.с. 14).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначає, що ним зобов'язання виконані
в повному обсязі - поставлено товар,
однак відповідач свої зобов'язання не
виконав і не здійснив розрахунків за
отриманий товар в повному обсязі через,
що у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у сумі 10 929 грн.
49 коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов Договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається; договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати, господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог до
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
Господарським кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт отримання
відповідачем товару від позивача
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, зокрема копією
накладної № 110617 від 11.06.2014 року, проте
в порушення умов укладеного договору
та вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України,
відповідач не виконав передбачені
договором зобов'язання щодо своєчасної
та в повному обсязі оплати отриманого
товару, у зв'язку з чим, його
заборгованість перед позивачем
складає 10 929 грн. 49 коп.

В заперечення поданого позову,
відповідач в судових засіданнях від 02.10
2014 року та 13.10.2014 року в усній формі
зазначив, що він частково сплатив суму
заборгованості через кур'єра Компанії
«ЮГ -Контракт», оскільки вони є однією
компанію з позивачем. Однак, суд не може
прийняти зазначене, як доказ сплати
боргу в даному спорі, оскільки
постачальником і особою, якій належить
до сплати сума боргу, відповідно до
укладеного між сторонами договору в
даній справі є ТОВ «Інлай» (ідент код
33818150), а не компанія «ЮГ-Контракт»,
доказів на підтвердження погашення
(сплати) боргу перед позивачем
відповідач не надав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об`єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що факт заборгованості
відповідача підтверджується
матеріалами справи, останнім не подано
ні доказів сплати боргу, ні
аргументованих заперечень проти
позову, тому суд вважає обґрунтованими
і такими, що підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 10 929 грн. 49 коп.
заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони, також
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї державне мито
незалежно від результатів вирішення
спору. Враховуючи, що відповідач
порушив умови договірних зобов'язань, з
нього на користь позивача підлягають
стягненню 1827 грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування витрат останнього зі
сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інлай» (61010, м.
Харків, вул. Вернадського, 2, код 33818150) 10
929 грн. 49 коп. заборгованості, 1827 грн. 00
коп. в рахунок відшкодування витрат по
сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2014 року

Суддя С.В. Заєць