ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р.
Справа № 911/2964/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія «ЖК
Коцюбинський»

про стягнення 145561,75 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Гаркавенко С.В., довір. №
91/2013/11/28-3 від 28.11.2013 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Коцюбинський» про стягнення 145561,75 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на укладення 20.11.2013 р. з ТОВ
«ЖЕК «Коцюбинський» договору № 1420334 на
постачання теплої енергії у гарячій
воді, згідно якого ПАТ «Київенерго»
зобов'язувалось постачати теплову
енергію, а відповідач - приймати та
своєчасно оплачувати її.

Згідно умов договору позивач надав
теплову енергію відповідачеві, яка
споживачем не була оплачена належним
чином, у зв'язку з чим позивач просив
суд стягнути з відповідача 133642,87 грн.
заборгованості за спожиту теплову
енергію, 1390,35 грн. 3% річних, 10528,53 грн.
інфляційних втрат, а також 2911,24 грн.
судового збору.

Розгляд справи відкладався.

26.08.2014 р. до господарського суду
Київської області керівником ТОВ
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Коцюбинський» було подано заяву б/н
від 26.08.2014 р. про неналежність
відповідача ТОВ
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Коцюбинський» у даній справі.

У судовому засіданні 26.08.2014 р.
представником позивача було подано
клопотання б/н від 26.08.2014 р. про
залучення іншого відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 26.08.2014 р. було замінено
відповідача ТОВ
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Коцюбинський» належним відповідачем
ТОВ «Житлово-експлуатаційна компанія
«ЖК Коцюбинський», і розгляд справи був
розпочатий заново.

20.10.2014 р. до господарського суду
Київської області ПАТ «Київенерго»
було подано заяву б/н від 20.10.2014 р. про
уточнення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
припинити провадження в частині
стягнення основного боргу за теплову
енергію в розмірі 133642,87 грн. з огляду на
повну сплату відповідачем
заборгованості та стягнути з
останнього 10528,53 грн. інфляційних втрат
та 1390,35 грн. 3% річних, а також судовий
збір.

У судовому засіданні 20.10.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав з урахуванням вказаної заяви
б/н від 20.10.2014 р.

Відповідач у судові засідання 14.09.2014 р.
та 20.10.2014 р. представника не направив,
хоча про дату та час розгляду справи
був повідомлений належно. Відзиву на
позов не надав.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України в разі,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 20.10.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

20.11.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «Київенерго»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія «ЖК
Коцюбинський» (споживач) було укладено
тимчасовий договір № 1420334 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді, відповідно до п. 1.1 якого
постачальник зобов'язується виробити
та поставити теплову енергію споживачу
для потреб опалення, вентиляції та
гарячого водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити.

Згідно з п. 2.1 договору при виконанні
умов цього договору, а також вирішенні
всіх питань, що не обумовлені цим
договором, сторони зобов'язуються
керуватися тарифами, затвердженими
органом виконавчої влади, що здійснює
державне регулювання у сфері
теплопостачання - Національною
комісією регулювання ринку
комунальних послуг України, Положенням
про Держенергонагляд, Правилами
користування тепловою енергією,
Правилами технічної експлуатації
тепловикористовуючих установок і
теплових мереж, нормативними актами з
питань користування та
взаєморозрахунків за енергоносії,
чинним законодавством України.

У відповідності з пп. 2.2.1 п. 2.2 договору
постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із споживачем
для потреб опалення в період
опалювального сезону; для гарячого
водопостачання протягом року згідно із
заявленими споживачем величинами
приєднаного теплового навантаження.

Підпунктом 2.2.2 п. 2.2 договору
встановлено, що постачальник
зобов'язується щомісячно оформляти для
споживача рахунок-фактуру, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця з урахуванням
кінцевого сальдо розрахунків на його
початок; акт звіряння розрахунків; акт
приймання-передавання товарної
продукції.

Споживач зобов'язується забезпечувати
своєчасне щомісячне надходження
коштів на рахунок постачальника за
теплову енергію (пп. 2.3.5 п. 2.3 договору).

Цей договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 09.06.2014 р. (п. 4.1
договору).

Публічним акціонерним товариством
«Київенерго» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія «ЖК
Коцюбинський» було підписано додаток
№ 2 до договору № 1420334 на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
20.11.2013 р., відповідно до п. 10 якого було
передбачено, що споживач щомісячно
забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на
розрахунковий рахунок постачальника
або транзитний рахунок; до 25 числа
поточного місяця сплачує вартість
теплової енергії, яка використовується
орендарями, на рахунок постачальника
згідно з його розрахунком.

На виконання умов договору позивач
поставляв відповідачу теплову енергію,
що підтверджується відомостями обліку
спожитої теплової енергії за період з
01.12.2013 р. по 01.06.2014 р., а також корінцями
нарядів на підключення/відключення
споживача, копії яких долучені до
матеріалів справи.

Проте відповідач не розраховувався з
позивачем за використану теплову
енергію у повному обсязі і станом на
01.07.2014 р. за Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЖЕК «ЖК
Коцюбинський» рахувалась
заборгованість в сумі 133642,87 грн.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 275 ГК України, за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, а також
вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Поряд з цим, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як слідує з матеріалів справи, на час
вирішення спору основна
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором № 1420334 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 20.11.2013 р. в сумі 133642,87 грн. є
відсутньою, у зв'язку з чим у поданому
20.10.2014 р. клопотанні б/н від 20.10.2014 р.
позивач просив суд припинити
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р.,
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Судом встановлено, що відповідачем (до
винесення судом ухвали про заміну
належним відповідачем у даній справі)
було частково погашено основний борг в
сумі 108642,87 грн., у зв'язку з чим позовні
вимоги ПАТ «Київенерго» в цій частині
підлягають залишенню без задоволення.

Крім того, в процесі розгляду справи
щодо належного відповідача - ТОВ «ЖЕК
«ЖК Коцюбинський» останнім було
сплачено на користь ПАТ «Київенерго»
25000,00 грн.

З урахуванням викладеного, провадження
у справі в частині стягнення 25000,00 грн.
решти основного боргу підлягає
припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК
України за відсутності предмету спору.

Крім того, у зв'язку з простроченням
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором, позивачем
було нараховано 1390,35 грн. 3% річних та
10528,53 грн. інфляційних втрат, які ПАТ
«Київенерго» просить стягнути з
відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
становить 1390,35 грн., нарахованих на
заборгованість відповідача, з
урахуванням часткових проплат за
загальний період з 11.01.2014 р. до 31.05.2014 р.,
є арифметично вірним та обгрунтованим,
у зв'язку з чим 3% річних підлягають
стягненню з відповідача в заявленому
позивачем розмірі.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, становить 10528,53 грн.,
нарахованих на заборгованість
відповідача, з урахуванням часткових
проплат за загальний період з 11.01.2014 р.
до 31.05.2014 р., є арифметично вірним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим
інфляційні втрати підлягають
стягненню з відповідача в заявленому
позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо часткового задоволення позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Київенерго».

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до статті 49 ГПК України
покладаються судом на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог та в частині припинення
провадження у справі згідно з
приписами ч. 2 ст. 49 ГПК України, з
урахуванням здійснення відповідачем
сплати частини суми основного боргу в
розмірі 25000,00 грн. вже в процесі
розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Припинити провадження в частині
стягнення 25000,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія «ЖК
Коцюбинський» (08298, Київська обл., смт.
Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 26,
корпус 2, офіс 173, код 38914828) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, код 00131305) - 1390 (одну тисячу
триста дев'яносто) грн. 35 коп. 3% річних,
10528 (десять тисяч п'ятсот двадцять
вісім) грн. 53 коп. інфляційних втрат, 738
(сімсот тридцять вісім) грн. 38 коп.
судового збору.

4. У решті позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 27.10.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна