ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 922/2053/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя
Камишева Л.М., суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Яковлєва Н.П. за
дорученням б/н від 02.06.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
відповідача (вх. №2270Х/1-32) на рішення
господарського суду Харківської
області від 28 липня 2014 року у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотранс-Балаклія",
м.Балаклія

про стягнення 44069,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 28 липня 2014 року
(суддя Аріт К.В.) позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ "Автотранс-Балаклія" на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 44069,00 грн. основної
заборгованості та 1827,00 грн. судового
збору.

Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
господарського суду Харківської
області від 28 липня 2014 року скасувати
та прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити. Вказує на те, що
безпосереднім замовником послуги
позивача було ТОВ «Трейдінг Восток»,
позивач сплатив відповідачу по рахунку
№ 468 від 05.09.2013 року із власних коштів
заборгованість в розмірі 8000,00 грн.,
що підтверджується платіжними
дорученнями №№ 1395, 1445, 1484, 1568. Подальша
сплата по рахунку № 468 була призупинена
відповідачем у зв'язку з тим, що
Замовник не розрахувався за послугу,
надану позивачем. Також вказує на те, що
фактично Відповідач на адресу Позивача
робив тільки одну заявку № 1/195 від
30.08.2013 року.

Позивач у судове засідання не з'явився,
у відзиві на апеляційну скаргу
зазначає, що скарга не підлягає
задоволенню з тих підстав, що оскаржене
рішення прийняте при повному та
всебічному з'ясуванні обставин справи,
воно є обґрунтованим і відповідає як
фактичним обставинам, так і вимогам
чинного законодавства. Вказує на те, що
на адресу відповідача надіслано всі
необхідні документи на оплату, що
підтверджується квитанцією відділення
поштового зв'язку. Крім того, 28.01.2014 року
відповідачу вручено претензію на суму
44 069,00 грн. Відповіді на претензію
відповідач не надав, що свідчить про
відсутність жодних зауважень щодо
наданих послуг. На цій підставі позивач
просить рішення господарського суду
Харківської області від 28 липня 2014 року
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник
відповідача наголосив, що визнається
борг лише за рахунком № 468 по заявці №
1/195 у сумі 5760 грн. Оригінали інших
заявок та рахунків на підприємстві
відповідача відсутні.

У додаткових поясненнях на апеляційну
скаргу позивач вказує на те, що всі
документи, в підтвердження наданих
транспортних послуг а саме: оригінали
міжнародних товарно-транспортних
накладних (СМК) №256789; №256707; №256744; №455271;
оригінали рахунків на оплату; оригінал
претензії від 22.01.2014 року; оригінал
квитанції про надсилання документів;
оригінали банківських виписок; акт
звірки взаєморозрахунків та докази
надсилання відповідачу; акти наданих
послуг надані до матеріалів справи.
Також позивач повідомив суд про те, що
Договір на транспортно-експедиційне
обслуговування, а також заявки на
перевезення оформлялися факсимільним
зв'язком і відповідно до п. 8.5. Договору
мають таку ж юридичну силу, як і його
оригінал.

Позивач свого представника в судове
засідання не направив, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
зворотнє повідомлення про вручення
поштового відправлення, просить
розглянути апеляційну скаргу без
участі його представника.

Колегія суддів вважає, що судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
р. за №75.

Приймаючи до уваги належне
повідомлення позивача про час та місце
проведення судового засідання, колегія
суддів вважає можливим розглянути
апеляційну скаргу у справі відповідно
до ст.75 ГПК України без участі
представника позивача за наявними в
матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи,
перевіривши повноту встановлених
судом першої інстанції обставин та
докази на їх підтвердження, юридичну
оцінку, правильність застосування
господарським судом Запорізької
області норм матеріального та
процесуального права та доводи
апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених ст. 101 ГПК України,
заслухавши пояснення представника
відповідача, колегія суддів встановила
наступне.

Як встановлено господарським
судом та вбачається з матеріалів
справи, 24 липня 2013 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Доверитель)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Автотранс-Балаклія"
(Повірений) укладено Договір-доручення
№24/07-13 на транспортно-експедиційне
обслуговування (т.1 а.с.11,12).

Відповідно до п.1.1. Договору Повірений
на умовах доручення Довірителя
зобов'язується здійснити
транспортно-експедиційне
обслуговування та організацію
перевезень у міжміському та
міжнародному сполученні, а також
здійснювати доставку ввіреного йому
вантажу автомобільним вантажним
транспортом у пункт призначення, а
відповідач (довіритель), в свою чергу,
зобов'язується оплатити надані
позивачем послуги коштами Замовника в
рамках договору доручення чи інших
цивільно-правових договорів.

Відповідно до п.2.1 Договору, сторони
визнають юридичну силу письмових
повідомлень, документів, що
передаються факсимільним зв'язком.

Згідно з п.2.2 Договору, конкретні умови
перевезення обумовлюються разовими
заявками, які є невід'ємною частиною
цього договору, додатково перед кожним
перевезенням або групою перевезень.
Заявка оформлюється довірителем та
попередньо узгоджується з повіреним по
факсу.

У відповідності до п.3.2.9 договору,
позивач зобов'язався доставляти
вантажі за маршрутом і в строки,
узгоджені в заявці.

Згідно з п.3.2.10 Договору Повірений
зобов'язується представити Довірителю
оригінали Документів, зазначених в п.4.2
Договору не пізніше ніж через 10
календарних днів з моменту здійснення
кожної окремої перевозки.

Відповідно до п.4.2. Договору, оплата за
перевезення здійснюється довірителем
(відповідачем) з коштів замовника
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок повіреного
(позивача) на протязі 10 банківських
днів (якщо інше не встановлено у заявці)
після отримання від позивача повного
пакету документів (оригінала рахунку,
оригінала міжнародної
товаро-транспортної накладної (CMR),
оригінала акта виконаних робіт,
оригінала договору), які підтверджують
факт здійснення перевезення.

ФОП ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з ТОВ "Автотранс-Балаклія"
суми заборгованості у розмірі 44069,00
грн., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем умов вказаного
Договору-доручення №24/07-13 на
транспортно-експедиційне
обслуговування.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Спірний договір є договором
транспортного експедирування,
відносини за яким регулюються главою 65
Цивільного кодексу України (ст. ст. 929 -
935 ЦК України).

Відповідно до ст. 929 ЦК України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ст. 931 ЦК України розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 9
Конвенції про Договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів
вантажна накладна є первинним доказом
укладення договору перевезення, умов
цього договору і прийняття вантажу
перевізником. Конвенція про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів підялгає
застосуванню, оскільки правові
відносини, пов*язані з автомобільним
перевезенням вантажів, у випадках, коли
місце прийняття до перевезення вантажу
і місце здачі вантажу знаходяться на
території двох різних країн, з яких по
крайній мірі одна є учасником
Конвенції, регулюється Конвенцією про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, яка складена у
Женеві 19 травня 1956 року (пункт 1 статті 1
Конвенції) і діє для України з 09 вересня
2006 рокум - з дати набрання законної сили
Закона України від 01 серпня 2006 року "Про
приєднання України до Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів".

Частиною 1 ст. 5 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів встановлено, що
вантажна накладна складається в трьох
оригінальних примірниках, підписаних
відправником і перевізником. Ці
підписи можуть бути надруковані чи
замінені печатками відправника і
перевізника, якщо це допускається
законодавством країни, в якій складена
вантажна накладна. Перший примірник
передається відправнику, другий
супроводжує вантаж, а третій
залищається у перевізника.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" факт надання послуги
експедитора при перевезенні
підтверджується єдиним транспортним
документом або комплектом документів
(залізничних, автомобільних,
авіаційних накладних, коносаментів
тощо), які підтверджують шлях
прямування вантажу від пункту його
відправлення до пункту його
призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність" перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами. Такими документами можуть
бути: авіаційна вантажна накладна (Air
Waybill); міжнародна автомобільна накладна
(СМR); накладна СМГС (накладна УМВС);
коносамент (Blll of Lading); накладна ЦІМ (СІМ);
вантажна відомість (Cargo Manifest); інші
документи, визначені законом України.

З матеріалів справи вбачається, що
на виконання умов Договору-доручення
№24/07-13 сторони погодили Заявки на
перевезення № 1/192 від 29.08.2013 року на
суму 13490,00 грн., № 1/193 від 30.08.2013 року на
суму 11329,00 грн., № 1/195 від 30.08.2013 року на
суму 13760,00 грн., № 1/196 від 03.09.2013 року на
суму 13490,00 грн. по маршруту Польща -
м.Чорнобиль Україна (т.1 а.с. 13-16).

В обгрунтування позовних вимог щодо
надання транспортно-експедиційних
послуг відповідачу позивачем подано
суду міжнародні автомобільні накладні
(СМR) № 256789, № 256744, № 455271, що свідчить про
конкретні умови надання таких послуг
та отримання товару одержувачем (т.1
а.с.17-20).

Крім того, факт перевезення вантажів
підтверджується додатковими
первинними документами наявними у
матеріалах справи, а саме
рахунками-фактурами (а.с.21-24) та
податковими накладними (а.с.106-109).

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що Заявки на перевезення
товару, містять посилання на умови щодо
оплати транспортно-експедиторських
послуг, а саме: оплата здійснюється на
протязі 10-15 днів після отримання
оригіналів документів.

У додаткових поясненнях позивач
зазначив, що спірний Договір та заявки
на перевезення надсилалися
електронною поштою, оскільки
відповідно до п.8.5. Договору факс-копія
договору а також факс копія
транспортних заявок мають таку ж
юридичну силу, як і його оригінал, до
моменту їх заміни оригіналом (т.1
а.с.84-85).

З платіжних доручень №№1395, 1445, 1484, 1568
вбачається, що надані транспортні
послуги відповідач оплатив частково у
розмірі 8000,00 грн. за заявкою №1/195 від 30
серпня 2013 року (а.с.72-75).

Відповідач вказує на те, що він
призупинив оплату наданих позивачем
послуг у зв'язку з невиконанням
безпосереднім замовником ТОВ "Трейдінг
Восток" умов Договору №164/10/12 від 05
жовтня 2012 року в частині проведення
розрахунків . Крім того, зазначив, що
позивачем не виконано у повній мірі
умов п.4.2. Договору щодо передачі
повного пакету документів, які
підтверджують факт здійснення
перевезення.

Колегія суддів ставиться критично до
тверджень відповідача, оскільки
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника не є дією
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин, внаслідок
якої боржник може бути звільнений від
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання. Відповідна
правова позиція зазначена у оглядовому
листі Вищого господарського суду
України № 01-06/767/2013 "Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 29 квітня 2013
року.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що направлення
позивачем на адресу відповідача всіх
необхідних для оплати документів та
отримання їх останнім підтверджується
квитанцією №1687 відділення поштового
зв'язку (а.с.49) та описом поштового
вкладення (а.с.27).

З матеріалів справи вбачається, що
з метою досудового врегулювання спору,
позивач 22 січня 2014 року направив на
адресу відповідача претензію № 34 про
сплату заборгованості у розмірі 44069,00
грн., яка залишена відповідачем без
відповіді та задоволення (а.с.48).

Відповідно до ст. 316 Господарського
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов*язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов*язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ст.ст.173-174 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов*язання, що виникає між
суб*єктом господарювання та іншими
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб*єкт
(зобов*язана сторона, у тому числі
боржник) зобов*язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб*єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо). Господарські
зобов*язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов*язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. ст. 526, 525 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги, що відповідач не
надав ні суду першої, ні суду
апеляційної інстанції доказів сплати
наданих транспортних послуг, колегія
суддів вважає, що господарський суд
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості у розмірі 44069,00 грн.

Таким чином, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення в рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що місцевий
господарський суд розглянув всебічно,
повно та об'єктивно в судовому процесі
всі обставини справи в їх сукупності,
належним чином проаналізував
правовідносини, що виникли між
сторонами, та вірно застосував норми
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
прийняте господарським судом рішення
відповідає ст.ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, апеляційна
скарга відповідача задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду Харківської області від 28 липня 2014
року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 28 липня 2014 року
у справі № 922/2053/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повна постанова складена 21.10.2014
року.

Головуючий суддя
Шепітько І.І.

Суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Медуниця О.Є.