ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.Справа № 922/3848/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до
Приватної багатогалузевої фірми
"Колос", с. Комуніст про стягнення 99
173,00 грн. за участю представників
сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, довіреність
б/н від 02.09.2014 р.

відповідача - Герасименко І.О.,
довіреність №1 від 22.09.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(позивач) звернулася до господарського
суду із позовною заявою до Приватної
багатогалузевої фірми "Колос"
(відповідача) про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів в
розмірі 96 000,00 грн. та процентів за
користування безпідставно набутими
грошовими коштами в розмірі 3 173,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
на підставі усної домовленості між
позивачем та відповідачем позивач
перерахував на рахунок відповідача
грошову суму в розмірі 96 000,00 грн. за
насіння соняшнику. Відповідач грошову
суму в розмірі 96 000,00 грн. отримав, але
насіння соняшнику на зазначену суму
позивачеві не поставив. У зв'язку з цим
позивач надіслав відповідачеві листа
№1-3107 від 05.08.2013 р., в якому
повідомив відповідача про розірвання
договору поставки насіння соняшника та
просив відповідача протягом семи днів
з моменту отримання даного листа
повернути позивачеві безпідставно
отримані кошти в розмірі
96 000,00 грн. Але відповідач відповіді на
даний лист не надав, безпідставно
отримані грошові кошти в розмірі 96 000,00
грн. позивачеві не повернув, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом про стягнення з
відповідача на користь позивача
безпідставно набутих грошових коштів в
розмірі 96 000,00 грн. та
нарахованих процентів за користування
цими коштами в розмірі 3173,00 грн. у
відповідності до вимог ст. ст. 536, 1212, 1214
ЦК України.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, просить суд
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позов просить
суд в позові відмовити, наполягаючи на
тому, що відповідач, отримавши від
позивача грошову суму 96 000,00 грн. за
насіння соняшнику, передав насіння
соняшнику позивачеві на зазначену
суму, що підтверджується податковими
накладними від 20.01.2014 р., 26.12.2013 р., 08.11.2013
р. та від 26.09.2013 р., а також копіями книг
складського приміщення. Таким чином,
відповідач вважає, що грошову суму в
розмірі 96 000,00 грн. набуто відповідачем
за наявності достатньої правової
підстави в якості оплати вартості
насіння соняшнику.

У судовому засіданні 16.10.2014 р. було
оголошено перерву до 06.11.2014 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вислухавши
пояснення представників сторін,
всебічно та повно дослідивши надані
сторонами докази у їх сукупності, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на підставі усної домовленості
між ним та відповідачем перерахував на
рахунок відповідача грошову суму в
розмірі 96000,00 грн. за насіння соняшнику,
що підтверджується платіжними
дорученнями №18 від 25.09.2013 р. на суму 30
000,00 грн., №19 від 04.11.2013 р. на суму
22 000,00 грн., №22 від 18.12.2013 р. на
суму 44 000,00 грн. та не заперечується
відповідачем.

Позивач надіслав відповідачеві лист
№1-3107 від 05.08.2013 р., в якому повідомив
відповідача про розірвання договору
поставки насіння соняшника та просив
відповідача протягом семи днів з
моменту отримання даного листа
повернути позивачеві безпідставно
отримані грошові кошти в розмірі 96 000,00
грн.

Але відповідач відповіді на даний лист
не надав, отримані грошові кошти в
розмірі 96 000,00 грн. позивачеві не
повернув, що стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Дослідивши надані сторонами матеріали
справи та проаналізувавши
вищенаведені доводи позивача, суд
вважає їх хибними і такими, що
суперечать приписам чинного
законодавства та спростовуються
наявними матеріалами справи, з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків. У
випадках, встановлених договором або
законом, воля сторони до вчинення
правочину може виражатися її
мовчанням.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у письмовій
формі. Допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телефонограмами тощо, а
також прийняттям до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Аналіз вищевикладених обставин справи
надає суду підстави для висновку про
те, що спірні правовідносини сторін за
своїм змістом та правовою природою є
правовідносинами з поставки товару.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача повернути
позивачеві безпідставно набуті
відповідачем грошові кошти в розмірі 96
000,00 грн., перераховані позивачем на
рахунок відповідача за насіння
соняшнику на підставі договору
поставки насіння соняшнику, укладеного
між сторонами у спрощений спосіб, а
також стягнення процентів за
користування безпідставно набутими
грошовими коштами в розмірі 3 173,00 грн.

При цьому позивач просить суд стягнути
з відповідача безпідставно отримані
грошові кошти в розмірі 96 000,00 грн. на
підставі приписів ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначено нормами
гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Отже із змісту вищевказаної норми
вбачається, що для з'ясування чи набула
особа відповідного зобов'язання,
визначеного ст. 1212 ЦК України,
необхідно встановити наступні
обставини, які у сукупності є підставою
для виникнення такого зобов'язання:

1) факт набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього підстав.

Судом встановлено, що предметом
укладеного між сторонами договору
поставки, є оплатне придбання
позивачем у відповідача насіння
соняшнику. При цьому кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримано останнім як оплату вартості
насіння соняшнику, а отже набуто
відповідачем за наявності достатньої
правової підстави. Дані факти не
заперечуються відповідачем та
підтверджуються наявними матеріалами
справи, в тому числі вищезгаданим
листом позивача №1-3107 від 05.08.2013 р. (а.с.
18). В цьому листі, адресованому
відповідачеві, позивач зазначає, що між
нею, ОСОБА_1 та відповідачем, Приватною
багатогалузевою фірмою "Колос" було
укладено договір поставки соняшника на
загальну суму 96000,00 грн. відповідно з
вимогами ст. 181 Господарського кодексу
України у спрощений спосіб.

Відповідач у своєму відзиві на позовну
заяву та у судовому засіданні також
підтвердив, що між сторонами у даній
справі існувала усна домовленість про
поставку відповідачем позивачеві
насіння соняшника, на виконання якої
відповідач отримав від позивача
грошові кошти у розмірі 96000,00 грн.

За таких обставин суд вважає, що
грошові кошти в розмірі 96 000,00 грн. не
може бути витребувано у відповідача на
користь позивача на підставі положень
ст.1212 ЦК України як безпідставне
збагачення.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

В силу ч. 1 статті 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Кожна суттєва
для справи обставина повинна
підтверджуватися належними і
допустимими доказами.

За умовами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини та
приписи закону, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача безпідставно
набутих грошових коштів в розмірі 96 000,00
грн. та процентів за користування
безпідставно набутими грошовими
коштами в розмірі 3 173,00 грн. є
неправомірними та необґрунтованими, у
зв'язку з чим у їх задоволенні слід
відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
181 Господарського кодексу України, ст.
ст. 6, 11, 205, 629, 655, 692, 712, 1212 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко