РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"13" жовтня 2014 р.
Справа № 903/145/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов
М.Г.

суддя
Бригинець Л.М. ,

суддя
Олексюк Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача - фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду
Волинської області від 16.06.2014 р.

у справі № 903/145/14 (суддя Пахолюк В.А.)

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до відповідача Володимир-Волинської
міської ради

про визнання недійсним рішення

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 .;

від відповідача: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 16.06.2014 р. у
справі №903/145/14 у задоволенні позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
визнання недійсним п.4 рішення
Володимир-Волинської міської ради від
31.05.2011 р. в частині припинення права
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_2 площею 1177 кв.м. для
обслуговування автостоянки,
відмовлено.

При прийнятті вищевказаного рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
на підставі рішення
Володимир-Волинської ради від 18.10.2006р.
№8/14 між Володимир-Волинською міською
радою та ФОП ОСОБА_1 03.11.2006р. було
укладено договір оренди землі.
Рішеннями Володимир-Волинської
міської ради від 19.11.2008р. за №29/20 та від
01.12.2010р. №2/16 було продовжено
користування даною земельною ділянкою
терміном по два роки. 04.12.2010р. між
Володимир-Волинською міською радою та
ФОП ОСОБА_1, було укладено угоду №3 до
договору оренди землі №13,
відповідно до якої термін дії договору
продовжився на два роки до 17.11.2012р.
31.05.2011р. Володимир-Волинська міська
рада рішенням від №8/13 припинила
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, площею 1177 кв. м. для
обслуговування автостоянки ФОП ОСОБА_1

При вирішенні спірних правовідносин,
суд першої інстанції пославсяна
відповідні положення Конституції
України, Земельного кодексу України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про оренду землі», «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
окремими роз'ясненнями, наведеними у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин".

В обґрунтування своїх висновків,
місцевий господарський суд вказав на
те, що договір оренди земельної
ділянки, укладений між
Володимир-Волинською міською радою та
підприємцем ОСОБА_1, припинив свою дію у
зв'язку із закінченням терміну, на який
був укладений 17.11.2012р.

Також, суд зауважив, що всупереч
положенням ст.. 33 Закону України "Про
оренду землі", відповідач не
скористався своїм право на поновлення
дії договору оренди землі. Крім того,
Володимир-Волинська міська рада
неодноразово повідомляла відповідача
про неможливість продовжити договір
оренди.

Як зазначив суд першої інстанції,
чинним законодавством не передбачено
автоматичного поновлення договорів
оренди землі, реалізація переважного
права на поновлення договору оренди
земельної ділянки у разі відсутності
заперечень з боку сторін можлива лише
за наявності відповідного рішення
органу місцевого самоврядування.
Однак, такого рішення
Володими-Волинська міська рада не
приймала.

Поряд з тим, мотивуючи своє рішення,
судом першої інстанції було прийнято
до уваги рішення господарського суду
Волинської області від 26.11.2013 р. по
справі №903/1039/13, яким позовні вимоги
Володимир-Волинської міської ради були
задоволені, а саме зобов'язано
фізичну-особу підприємця ОСОБА_1
звільнити земельну ділянку площею 1177
кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1
кадастровий номер №010055463 та
повернути її Володимир-Волинській
міській раді, привівши її у придатний
для використання стан, в тому числі,
шляхом демонтування тимчасової
споруди за власний рахунок.

З урахуванням наведеного вище, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність визначених законом
підстав для задоволення позовних
вимог.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач -
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою до
Рівненського апеляційного
господарського суду, відповідно до
якої просить рішення господарського
суду Волинської області від 16.06.2014 р. у
справі №903/145/14 скасувати та прийняти
нове рішення, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення
господарського суду є незаконним та
таким, що прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів,
скаржник вказує наступне.

Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
позивач неодноразово звертався до
відповідача про продовження строку дії
договору оренди земельної ділянки, що
відображено в рішенні суду, а про намір
скористатися переважним правом на
укладення договору оренди вказано в
позовній заяві.

Скаржник вказує на те, що оспорюване
рішення про припинення права
користування земельною ділянкою було
прийняте за півтора року до закінчення
договору оренди.

Крім того, скаржник наголошує на тому,
що судом першої інстанції не надано
оцінки та залишено поза увагою
посилання позивача на ст.. 141-143
Земельного кодексу України, якими
передбачені випадки припинення
користування земельною ділянкою. Також
не прийнято до уваги п. 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16.04.2004р. «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», відповідно
до якого, вирішуючи спори про
припинення права власності чи
користування земельною ділянкою, суди
повинні враховувати, що орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування має право приймати
рішення про це лише в порядку, з підстав
і за умов, передбачених ст.. ст.. 140-149 ЗК
(2768-14). У випадках, означених цими
нормами, припинення права власності на
землю чи права землекористування
проводиться за позовом органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування в судовому порядку,
недодержання якого є підставою для
визнання рішення цього органу та
виданих державних актів недійсними.

З огляду на викладені вище аргументи на
підтвердження своєї правової позиції,
відповідач вважає, що судом першої
інстанції було відмовлено у
задоволенні позову за відсутності на
те визначених законом підстав, у
зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції слід скасувати.

Крім того, того у письмових поясненнях
до апеляційної скарги від 08.09.2014р.
позивач зазначив, що п. 4 рішення
Володимир-Волинської міської ради від
31.05.2011р. № 8/13 в частині припинення права
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 площею 1177 кв. м. порушено право
підприємця ОСОБА_1 як добросовісного
орендаря на право поновлення договору
оренди землі, оскільки підприємець
неодноразово звертався до орендодавця
про поновлення договору оренди, на що
були отримані відповіді про те, що
договір оренди не буде поновлено, так
як вищевказаним рішенням користування
земельною ділянкою припинено. З огляду
на вказане, скаржник наголосив на тому,
що такі факти свідчать про те, що
незаконне рішення про припинення
користування земельною ділянкою
використовується орендодавцем як
підстава відмови у поновленні договору
оренди.

Від відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, а в задоволенні апеляційної
скарги відмовити.

На спростування доводів апеляційної
скарги, відповідач вказує наступне.

Відповідно до п. 37 Договору оренди
землі, укладеного між сторонами, дія
договору припиняється шляхом його
розірвання за взаємною згодою сторін.
Однією із сторін Договору виступає
Володимир-Волинська міська рада, яка
відповідно до Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
працює сесійно та своє волевиявлення
виражає у формі прийняття рішень.

Відповідач зауважує, що міська рада як
сторона Договору прийняла рішення про
припинення права користуванння
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, площею
1177 кв.м. для обслуговування автостоянки
ОСОБА_1, та, відповідно до умов Договору
та вимог цивільного законодавства,
запропонувала орендарю припинити
право користування земельною ділянкою
достроково. Міською радою було
надіслано орендареві проект
додаткової угоди № 4 про розірвання
договору оренди землі від 17.11.2006р., яку
скаржником підписано не було.

В обгрунтовання своє правової позиції,
процесуальний опонент скаржника
посилається на положення ст. 32-1 Закону
України "Про оренду землі", згідно з
якою у разі недосягнення сторонами
договору згоди щодо розірвання
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку, з огляду на що
Володимир-Волинська міська рада мала
право звертатися до суду та ставити
питання про припинення права
користування земельною ділянкою та
розірвання договір оренди землі. Однак,
міська рада не зверталась до суду із
вищенаведеними вимогами та
продовжувала перебувати у договірних
правовідносинах з позивачем. Рішення
міської ради від 31.05.2011р. № 8/13 позивач
раніше не оскаржував.

При цьому, відповідач зауважує, що
незрозумілим є той факт, яким саме
чином порушені права позивача щодо
користування орендованою земельною
ділянкою внаслідок прийняття
оспорюваного рішення.

Також, на підтвердження своїх доводів,
відповідач посилається на рішення
господарського суду Волинської
області від 26.11.2013р. у справі № 903/1039/13,
яким позовні вимоги
Володимир-Волинської міської ради
задоволено, зобов'язано фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 звільнити земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 1177 кв. м. та
повернути її Волидимир - Волинській
міській раді.

13 жовтня 2014 року в судовому засіданні
Рівненського апеляційного
господарського суду представник
скаржника та позивач підтримали
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
стверджують, що судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
було порушено норми матеріального та
процесуального права. Позивач
(скаржник) пояснив, що в 2011 році
звертався до Волидимр - Волинської
міської ради щодо подовження строку
дії договору оренди, але останньому
відмовили з мотивів суспільної
потреби. Позивач наголосив на тому, що
виконує всі умови договору оренди,
окрім того, до міської ради неодноразво
надсилалися листи щодо поновлення
договору оренди.

Представник позивача зауважив, що
повторно було подано заяву про
продовження терміну дії договору та
проект додаткової угоди, але
оспорюване рішення міської ради
виступало підставою для відмови у
задоволенні заяви позивача.

З огляду на вказане, позивач та його
представник вважають, що рішення
господарського суду Волинської
області від 16.06.2014 р. у справі №903/145/14
слід скасувати та прийняти нове
рішення, яким задоволити позов.

Представник відповідача -
Володимир-Волинської міської ради в
судовому засіданні заявила, що з
доводами апелянта не погоджується,
вважає їх безпідставними, а
оскаржуване рішення таким, що
відповідає встановленим обставинам
справи та нормам закону. Також
пояснила, що підставою для відмови у
продовженні договору оренди виступало
не рішення Володимр - Волинської
міської ради, а той факт, що позивач не
додав проект додаткової угоди. З огляду
на зазначене, просить суд відмовити в
задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задоволити, а оскаржуване рішення
скасувати, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та як підтверджується
матеріалами справи, на підставі
рішення Володимир-Волинської ради від
18.10.2006р. №8/14 «Про продовження термінів
користування земельними ділянками»
продовжено дію договорів оренди
земельних ділянок згідно з додатком,
зокрема, ОСОБА_1 (а.с.21-22).

03.11.2006 р. між Володимир-Волинською
міською радою та ФОП ОСОБА_1 було
укладено договір оренди землі, згідно
п. 1.1, 1.2, 8, 14 якого передбачено, що
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення-землі комерційного
використання площею 1177кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
терміном на 2 роки, цільове
використання земельної ділянки -
обслуговування автостоянки (а.с.19-20).

Вказаний договір зареєстрований у
Володимир-Волинському міському
відділі Волинської регіональної філії
Центру ДЗК, про що в Державному реєстрі
земель вчинено запис від 17.11.2006р. за
№13.

Факт передачі земельної ділянки в
оренду підтверджується актом
прийому-передачі земельної ділянки від
17.11.2006р., який являється додатком до
зазначеного договору оренди (а.с. 26).

Рішеннями Володимир-Волинської
міської ради від 19.11.2008р. за №29/20 та від
01.12.2010р. №2/16 було продовжено
користування даною земельною ділянкою
терміном по два роки, що
підтверджується архівними виписками з
зазначених рішень сесії
Володимир-Волинської міської ради (а.с.
24-25).

04.12.2010р. між Володимир-Волинською
міською радою та ФОП ОСОБА_1, було
укладено Додаткову угоду №3 до
договору оренди землі №13,
відповідно до якої термін дії договору
продовжився на два роки до 17.11.2012р. (а.с.
27).

Рішенням №8/13 від 31.05.2011 р. «Про
затвердження проекту землеустрою,
технічної документації із землеустрою
щодо надання земельної ділянки у
користування, зміну цільового
використання та припинення права
користування земельною ділянкою»
Володимир-Волинська міська рада
припинила користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, площею 1177 кв. м. для
обслуговування автостоянки ФОП ОСОБА_1
у зв'язку із суспільними потребами (а.с.
30).

14.10.2011р. Володимир-Волинська міська
рада звернулась із листом за № 1-49/1093 до
ФОП ОСОБА_1, надавши витяг з рішення
міської ради від 31.05.2011р. №8/13 про
припинення користування земельною
ділянкою, одночасно було надіслано
проект додаткової угоди №4 про
розірвання договору оренди від 17.11.2006р.,
зареєстрованого в реєстрі за №13,
про те останній угоди не підписав (а.с.
31).

Крім того, виконавчим комітетом
Володимир-Волинської міської ради на
адресу відповідача 29.02.2012р. та 11.09.2012р.
надсилались листи-попередження за
№1-49/228 та №1-49/1021 про те, що міська рада
не має наміру продовжувати договір
оренди земельної ділянки, а також
підготувати орендодавцеві земельну
ділянку в стані не гіршому порівняно з
тим, у якому одержано її в оренду (а.с.
32-34).

15.08.2013р. Державною інспекцією
сільського господарства у Волинській
області була проведена перевірка щодо
додержання вимог земельного
законодавства ФОП ОСОБА_1, за
результатами якої був складений припис
за №000379, в якому встановлено, що ОСОБА_1
порушив строки повернення тимчасово
зайнятої ділянки площею 0,1177 га в
АДРЕСА_1 чим порушив вимоги ч. 1 ст. 54
КУпАП та ст. 211 п. "д "ЗК України (а.с. 38).

15.08.2013р. державним інспектором
Держсільгоспінспекції був складений
протокол про адміністративне
правопорушення №000549 та постанова про
накладення адміністративного
стягнення штрафу в сумі 289 грн. за №0016
(а.с. 39-40).

25.09.2013р. повторно державним інспектором
Держсільгоспінспекції був складений
акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства за № 00629,
припис за №000465, протокол про
адміністративне правопорушення за №
000555, постанова про накладення
адміністративного стягнення з
підприємця ОСОБА_1 в сумі 578 грн. штрафу
за №0020 (а.с. 41-43).

В матеріалах справи міститься копія
рішення господарського суду
Волинської області від 26.11.2013 р. у
справі №903/1039/13 за позовом
Володимир-Волинської міської ради до
фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про
зобов'язання звільнити земельну
ділянку та привести її у придатний для
використання стан (а.с.44-46).

Відповідно до вказаного вище рішення
позов задоволено, а саме зобов'язано
фізичну-особу підприємця ОСОБА_1
звільнити земельну ділянку площею 1177
кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1
кадастровий номер №010055463, та
повернути її Володимир-Волинській
міській раді, привівши її у придатний
для використання стан, в тому числі,
шляхом демонтування тимчасової
споруди за власний рахунок. Вирішено
стягнути з фізичної-особи підприємця
ОСОБА_1 на користь Володимир-
Волинської міської ради 1147грн.
судового збору.

Предметом спору у справі № 903/145/14 є
вимога про визнання недійсним п.4
рішення Володимир-Волинської міської
ради від 31.05.2011 р. в частині припинення
права користування земельною ділянкою
по АДРЕСА_2 площею 1177 кв.м. для
обслуговування автостоянки.

Аналізуючи встановлені обставини у
даній справі та переглядаючи
оспорюване рішення міської ради на
предмет відповідності вимогам діючого
законодавства, колегія суддів враховує
наступні правоположення.

Згідно з частиною другою статті 13
Конституції України кожний громадянин
має право користуватися природними
об'єктами права власності народу
відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у
визначеному законом порядку набувають
прав власності та користування
земельними ділянками відповідно до їх
цільового призначення для ведення
господарської діяльності або
задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та
реалізацією громадянами, юридичними
особами прав на земельні ділянки та з
цивільним оборотом земельних ділянок
грунтуються на засадах рівності сторін
і є цивільно-правовими.

Приписами статті 12 Земельного
кодексу України встановлено, що до
повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст,
зокрема, належить розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
до виключної компетенції міської ради
належить вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин, які розглядаються виключно
на пленарному засіданні ради - сесії.

Відповідно до п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 33
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" до
делегованих повноважень міської ради
належать повноваження по здійсненню
контролю за додержанням земельного та
природоохоронного законодавства,
використанням і охороною земель,
вирішення земельних спорів у порядку,
встановленому законом.

В силу дії ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

За ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у комунальній чи державній
власності, здійснюється на підставі
рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Як було встановлено вище, 03.11.2006 р. між
позивачем та відповідачем було
укладено договір оренди землі, а
04.12.2010р. було укладено Додаткову угоду
№3 до договору оренди землі, відповідно
до якої термін дії договору продовжено
до 17.11.2012р.

Натомість, рішенням №8/13 від 31.05.2011 р.
міська рада припинила право позивача
на користування земельною ділянкою,
тобто майже за півтора року до
закінчення терміну дії Договору
оренди.

В абзаці 2 пункту 2.8. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" роз'яснено, що
дії органів державної влади та
місцевого самоврядування, спрямовані
на позбавлення суб'єкта права
користування земельною ділянкою після
державної реєстрації такого права поза
межами підстав, визначених у статті 141
ЗК України, є такими, що порушують право
користування земельною ділянкою.

Статтею 141 Земельного кодексу України
передбачено вичерпний перелік
підстав, за наявності яких
припиняється право користування
земельною ділянкою.

Відтак, підставами припинення права
користування земельною ділянкою є: а)
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою; б)
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом; в)
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій; г)
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; ґ) використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням; д)
систематична несплата земельного
податку або орендної плати; е) набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці; є)
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Примусове припинення прав на земельну
ділянку відповідно до ст.143
Земельного кодексу України
здійснюється у судовому порядку у разі:
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням; неусунення
допущених порушень законодавства
(забруднення земель радіоактивними і
хімічними речовинами, відходами,
стічними водами, забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в терміни, встановлені вказівками
спеціально уповноважених органів
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів; конфіскації земельної
ділянки; примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності тощо.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції констатує той факт, що згідно
оспорюваного рішення міської ради,
право позивача на користування
земельною ділянкою було припинено з
мотивів суспільної потреби. При цьому,
не обґрунтовано наявність таких
підстав з урахуванням вимог Закону
України «Про відчуження земельних
ділянок, інших об'єктів нерухомого
майна, що на них розміщені, які
перебувають у приватній власності, для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності».

Також, судова колегія зауважує, що
наведена вище норма закону (ст. 143 ЗК
України) встановлює правило, за яким
припинення прав на земельну ділянку за
наявності підстав, визначених цією
нормою, здійснюється виключно у
судовому порядку.

Наведену вказівку Закону було
проігноровано відповідачем при
прийнятті оспорюваного рішення. Адже
орган місцевого самоврядування не
наділений законом повноваженнями в
односторонньому порядку припиняти
право землекористування з підстав,
наведених у ст. 143 ЗК України.

Поряд з тим, прийняте в подальшому
господарським судом Волинської
області рішення від 26.11.2013 р. у справі
№903/1039/13, відповідно до якого було
задоволено позов Володимир-Волинської
міської ради до фізичної-особи
підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання
звільнити земельну ділянку та привести
її у придатний для використання стан,
не спростовує факт порушення
Володимир-Волинською міською радою
вимог ст. 143 ЗК України при прийнятті
оспорюваного рішення в частині
припинення права землекористування.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, наведеної у п.
8 Постанови Пленуму № 7 від 16.04.2004р. «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», вирішуючи спори про
припинення права власності на земельну
ділянку чи права користування нею, суди
повинні враховувати, що орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування має право прийняти
рішення про це лише в порядку, з підстав
і за умов, передбачених статтями 140 - 149
ЗК. У випадках, визначених цими нормами,
припинення права власності на землю чи
права землекористування провадиться
за позовом відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування в судовому порядку,
недодержання якого є підставою для
визнання рішення цього органу та
виданих державних актів недійсними.

З урахуванням встановлених обставин у
даній справі, слід відзначити, що орган
місцевого самоврядування не звертався
з відповідним позовом до суду щодо
припинення права землекористування з
підстав, визначених статтями 140 - 149 ЗК
України. Таким чином, судове рішення з
цього питання відсутнє.

Крім того, частинами 1,2, 8 ст. 93 ЗК
України передбачено, що право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземним громадянам і особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам. Відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються законом.

Статтею 31 Закону України "Про оренду
землі" визначено підстави припинення
договору оренди землі та
регламентовано, що договір оренди
землі може бути розірваний за згодою
сторін. На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірваний за рішенням суду в порядку,
встановленому законом. Розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

В силу дії ч. 2 ст. 651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Таким чином, в імперативному порядку
встановлено, що договір оренди землі
може бути розірвано за ініціативою
однієї із сторін, у разі відсутності
згоди на те іншої сторони, лише за
рішенням суду.

Натомість, як було встановлено вище,
відповідач, приймаючи рішення про
припинення позивачу права
землекористування, в порушення
наведених вище вимог закону, не
звернувся із відповідною вимогою до
суду, що в свою чергу, виключає
наявність правових підстав для
припинення правовідносин у порядку ч. 2
ст. 653 ЦК України, якою визначено, що у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Таким чином особливістю земельних
відносин заснованих на оренді є те, що
вони засновані на договорі і прийняттю
органом місцевого самоврядування
рішення про припинення право
користування земельною ділянкою, яка
перебуває в оренді має передувати
розірвання договору оренди землі.

Посилання відповідача на те, що
прийняте рішення про припинення права
користування могло бути підставою для
розірвання договору оренди,
суперечить вищезаначеним нормам
закону та роз'ясненням Верховного Суду
України, оскільки в даному випадку за
відсутності згоди позивача на
розірвання договору оренди землі, рада
могла прийняти рішення про звернення
до суду з позовом про його розірвання, а
у випадку розірвання договору у
судовому порядку, рішення суду є
підставою для припинення
землекоростування.

Наявність рішення господарського суду
Волинської області від 26.11.2013р. у справі
№ 903/1039/13, яким позовні вимоги
Володимир-Волинської міської ради
задоволено, зобов'язано фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 звільнити земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 1177 кв. м. та
повернути її Волидимир - Волинській
міській раді не впливає на вирішення
спору у даній справі, оскільки було
прийняте більш ніж через два роки після
оскаржуваного рішення відповідача з
тих підстав, що ОСОБА_1 не звільнив
орендовану земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 1177 кв. м. після закінсчення
терміну оренди визначеного договором
оренди землі від 03.11.2006р. з подальшими
додатковими угодами до нього .

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи місцевого
самоврядування зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно статті 21 Цивільного кодексу
України суд визнає недійсним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Всупереч наведеним вище положенням
діючого законодавства, роз'ясненням
Верховного Суду України та Вищого
господарського суду України,
встановленим обставинам у даній
справі, судом першої інстанції було
проігноровано факт порушення
відповідачем встановленого законом
порядку щодо припинення права
землекористування позивачу.

Відтак, наявність підстав для
припинення права користування
земельною ділянкою фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 в судовому порядку в
ході вирішення даної справи не
встановлено.

Таким чином, місцевим господарським
судом було неправильно застосовано
наведені вище норми матеріального
права, що призвело до прийняття
рішення, яке не відповідає вимогам
закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова
колегія вважає, що доводи апелянта є
цілком обгрунтованими,
підтверджуються встановленими
обставинами справи та відповідними
нормами закону, в зв'язку з чим рішення
господарського Волинської області від
16.06.2014 р. у справі №903/145/14 слід
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задоволити.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задоволити.

2. Рішення господарського суду
Волинської області від 16.06.2014 р. у
справі №903/145/14 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов
задоволити.

Визнання недійсним п.4 рішення
Володимир-Волинської міської ради №8/13
від 31.05.2011р. в частині припинення права
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 площею 1177 кв.м. для
обслуговування автостоянки ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Володимир-Волинської
міської ради (44700, Волинська область, м.
Володимир-Волинський, вул.. Данила
Галицького, 5, ідентифікаційний код
04051282) на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (44700, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 1218 грн.
витрат по сплаті судового збору за
подання позову та 609 грн. витрат по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги .

4. Господарському суду Волинської
області видати наказ на виконання
даної постанови.

5. Справу № 903/145/14 надіслати
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Олексюк Г.Є.