ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 р.
Справа №917/1731/14

за позовом Публічного акціонерного
товариство "Полтаваобленерго"(36022, м.
Полтава, вул. Старий Поділ,5) в особі
Кременчуцької філії , вул. 60 років
Жовтня, 8, м. Кременчук, Полтавська
область,39600

до Кременчуцької першої міської
лікарні ім. О.Т. Богаєвського, вул. 40
років Жовтня 60/1, м. Кременчук,
Полтавська область,39617

про стягнення заборгованості в сумі 8
726,88 гривень

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Корцова Л.О., дов. №01-11/4185
від 03.04.14р.

від відповідача: Арнаутов Г.М. дов.
№788/07-1 від 04.09.2014 р.

У судовому засіданні 23.10.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення та повідомив дату
складання повного тексту рішення
згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості в
сумі 8726,88 гривень за договором про
постачання електричної енергії №89 від
21.05.2014 року.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував
посилаючись на те, що перевищення
договірної величини споживання
електроенергії в лютому 2014 року
сталося в зв'язку з різким зниженням
температури повітря до -15 С, що призвело
до необхідності включення
електронагрівачів, для створення
належних умов в палатах, де знаходяться
на лікуванні пацієнти та в інших
приміщеннях медичної установи.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив:

21.05.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством "Полтаваобленерго" в особі
Кременчуцької філії (позивач,
постачальник) та Кременчуцькою першою
міською лікарнею ім. О.Т. Богаєвського
(відповідач, споживач) був укладений
договір про постачання електричної
енергії № 89 (договір) (арк. с. 15-20).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
дозволеною потужністю 197,75 кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що під
час виконання умов цього договору, а
також вирішення всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією
(далі - ПКЕЕ).

Згідно з п. 2.2 договору постачальник
зобов'язувався постачати споживачу
електроенергію, як різновид товару, в
обсягах визначених відповідно до
розділу 5, та з урахуванням умов розділу
7 цього договору (додаток "обсяги
постачання (договірні величини)
електричної енергії споживачу та
субспоживачу").

Споживач зобов'язався оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатків
"Порядок розрахунків за електроенергію
та «Графік зняття показань
електролічильників споживачів" (п. 2.3.3.
договору).

Відповідно до умов додатку №2 до
договору, відповідач має дотримуватися
затверджених договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності, що погоджені між сторонами
в додатку №1 до договору (арк. с. 19-20).

Також в п. 5.5 договору та п.п.8,9 додатку
№2 до договору вказані умови
коригування обумовлених договірних
величин в частині збільшення чи
зменшення шляхом направлення
відповідних листів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що в порушення
вказаних умов договору та додатків до
нього, у лютому 2014 року відповідачем
було допущено перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії на суму 8 726,88 грн., що підлягає
обов'язковій оплаті відповідачем, як
того вимагають умови договору та
стаття 26 Закону України "Про
електроенергетику".

В абз. 3 п. 8 додатку №2 до договору
вказано, що перевищення договірної
величини споживання електроенергії
визначається як різниця між фактично
спожитою і договірною величиною, отже,
ця різниця у даному випадку складає 8 453
кВт/год.

Позивач також зазначає, що відповідачу
було виписано рахунок на суму 8 726,88
грн., та направлено на його адресу,
однак даний рахунок на вказану суму не
оплачений відповідачем.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Правочин за приписами ст. 204 Цивільного
кодексу України є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Статтею 275 ГК України визначено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Правилами користування електричною
енергією та ст.26 Закону України " Про
електроенергетику" передбачено
відповідальність споживача за
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії.

Відповідно до ч. б ст.26 Закону України
«Про електроенергетику» у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період споживачі сплачують
енергопостачальникам двократну
вартість різниці фактично спожитої і
договірної величини.

Судом встановлено, що договірні
величини електроспоживання для
відповідача встановлені додатком №1 до
договору і були діючими на момент
перевищення відповідачем договірних
величин споживання ел/енергії. Так, для
лютого 2014 року договірні величини
електроспоживання, для відповідача
встановлені в розмірі 42 000 кВт/год.
Листів про збільшення або зменшення
цієї договірної величини споживання
електроенергії від відповідача до
позивача не надходило.

Факт наявності перевищення
відповідачем договірної величини
споживання електроенергії в лютому 2014
року підтверджується відомістю про
фактичні покази розрахункових
приладів обліку електричної енергії,
де містяться поточні та попередні
показники приладів обліку, яка
підписана відповідачем та скріплена
його печаткою у відповідності до вимог
п. 3 додатку №2 «Порядок розрахунків» до
договору (арк. с. 9).

За таких підстав, суд вважає вимоги
позивача про стягнення з відповідача
8726,88 грн. вартості електроенергії,
спожитої понад договірної величини,
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у
відзиві, не спростовують правомірності
позовних вимог та не є підставою для
відмови у їх задоволенні.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

На підставі матеріалів справи суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами ( в мат. справи) і
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32,33,34,43,82-85 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Кременчуцької першої
міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського
(вул. 40 років Жовтня 60/1, м. Кременчук,
Полтавська область,39617, р/р 8431
ГУДКСУ у Полтавській обл., МФО 831019,
ідентифікаційний код 01499613) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" в особі
Кременчуцької філії (вул. 60 років
Жовтня, 8, м. Кременчук, Полтавська
область,39600, р/р 3 у філії ПО ВАТ
"Ощадбанк", МФО 331467, ідентифікаційний
код 25717118) 8 726,88 грн. боргу за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24.10.2014 року

Суддя
Тимощенко О.М.