ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.Справа № 922/3889/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Харківської
міської ради, м. Харків 3-тя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Інспекція державного архітектурно -
будівельного контролю у Харківській
області, м. Харків про визнання права
власності за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність від
19.05.2014 року;

відповідача - Маринушкіна Л.В.,
довіреність № 08-11/5890/2-13 від 30.12.2013 року;

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_4,
довіреність № 45 від 05.09.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м.
Харків (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
відповідача - Харківської міської ради,
про визнання права власності ФОП
ОСОБА_1 на громадський будинок
"Торгівельний центр" в літ. "П-1"
загальною площею 810,3 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_2. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на
положення, зокрема, ст.ст. 16, 319, 331, 392 ЦК
України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15 вересня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/3889/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 30 вересня 2014 року о 12:20.
Також, зазначеною ухвалою залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Інспекцію державного архітектурно -
будівельного контролю у Харківській
області (61145, м. Харків, вул. Космічна,
21-А).

30 вересня 2014 року через канцелярію
суду, до матеріалів справи від ОСОБА_5
надійшла заява про залучення
відповідача (вх. № 33952/14), мотивована
тим, що ОСОБА_5 є власником нежитлової
будівлі літ. "П/1-1", яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30 вересня 2014
року усне клопотання третьої сторони
про відкладення розгляду справи
задоволено, зазначено, що заява ФО
ОСОБА_5 про залучення у справі
відповідача (вх. № 33952/14) буде
розглянута в наступному судовому
засіданні та розгляд справи відкладено
на 14 жовтня 2014 р. на 15:40, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

30 вересня 2014 року через канцелярію
суду, до матеріалів справи від ОСОБА_6
надійшла заява про залучення
відповідача (вх. № 33964/14), мотивована
тим, що ФО ОСОБА_6 є власником
нежитлової будівлі літ. "П-1", яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

09 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшли заперечення на заяву про
залучення відповідача (вх. № 35377/14), які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

09 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшли заперечення на заяву про
залучення відповідача (вх. № 35378/14), які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

09 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшли письмові пояснення (вх. №
35378/14), які досліджено та долучено судом
до матеріалів справи.

14 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшов супровідний лист (вх. № 36214/14) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

14 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від відповідача
надійшов відзив (вх. № 36211/14), який
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

14 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
надійшов відзив (вх. № 36222/14), який
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти позовних
вимог заперечив повністю з підстав,
викладених в наданому раніше відзиві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача проти заявлених позовних
вимог заперечила з підстав, викладених
в наданому раніше відзиві.

Заяви ФО ОСОБА_5 про залучення у справі
відповідача (вх. № 33952/14) та ФО ОСОБА_6
про залучення відповідача (вх. № 33964/14),
суд вирішив розглянути в наступному
судовому засіданні.

14 жовтня 2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 16 жовтня 2014 року
до 10:20, відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

16 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшла заява про долучення
документів (вх. №36477/14) з додатковими
документами, які досліджено та
долучено судом до матеріалів справи.

16 жовтня 2014 року, після перерви розгляд
справи було продовжено.

Позивач в призначеному судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
наполягає на їх задоволенні.

Присутній в судовому засіданні
відповідач проти заявлених позовних
вимог заперечив повністю з підстав,
викладених в наданому раніше відзиві
та просив суд в позові відмовити.

Третя особа в призначеному судовому
засіданні проти заявлених позовних
вимог заперечила з підстав, викладених
в наданому раніше відзиві та просить
суд в позові відмовити.

Вирішуючи заяву ФО ОСОБА_5 про
залучення у справі відповідача (вх. №
33952/14) та заяву ФО ОСОБА_6 про залучення
відповідача (вх. № 33964/14), суд виходить з
наступного.

В обґрунтування своєї заяви про
залучення у справі відповідача (вх. №
33952/14) ФО ОСОБА_5 посилається на те, що ФО
ОСОБА_5 є власником нежитлової будівлі
літ. "П/1-1", яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, тоді, як предметом даного
провадження є нежитлова будівля літ.
"П-1" за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування своєї заяви про
залучення у справі відповідача (вх. №
33964/14) ФО ОСОБА_6 посилається на те, що ФО
ОСОБА_6 є власником нежитлової будівлі
літ. "П-1", яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2.

У відповідності до ст. 24 ГПК України,
господарський суд за наявності підстав
має право до прийняття рішення
залучити за клопотанням сторони або за
своєю ініціативою до участі у справі
іншого відповідача. Господарський суд,
встановивши до прийняття рішення, що
позов подано не до тієї особи, яка
повинна відповідати за позовом, може за
згодою позивача, не припиняючи
провадження у справі, допустити заміну
первісного відповідача належним
відповідачем.

У п.1.3 Постанови Пленум Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування ГПК
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18, зазначає, що
господарський суд за клопотанням
сторони або за своєю ініціативою має
право до прийняття рішення залучити до
участі у справі іншого відповідача,
якщо у спірних правовідносинах він
виступає або може виступати як
зобов'язана сторона. Заміна первісного
відповідача належним відповідачем
допускається лише за згодою позивача,
яка має бути викладена в його письмовій
заяві чи зафіксована в протоколі
судового засідання.

Тобто, залучення іншого відповідача
здійснюється за клопотанням однієї із
сторін та обов'язково за згодою
позивача, тоді, як в даному випадку ФО
ОСОБА_5 та ФО ОСОБА_6 не є стороною у
справі, клопотань про залучення їх у
якості відповідачів з боку відповідача
у даній справі - Харківської міської
ради до матеріалів справи не надходило,
позивач у справі проти залучення у
якості відповідачів ФО ОСОБА_5 та ФО
ОСОБА_6 заперечує повністю.

З урахуванням вищевикладеного суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення заяви
ФО ОСОБА_5 про залучення у справі
відповідача (вх. № 33952/14) та заяви ФО
ОСОБА_6 про залучення відповідача (вх. №
33964/14), у зв'язку з чим, суд відмовляє в їх
задоволенні.

Враховуючи достатність часу, наданого
учасникам судового процесу для
підготовки до судового засідання,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами та
ухвалення законного та обґрунтованого
рішення.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 27.10.2008
року позивач, на підставі Договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за
реєстраційним номером 4860, придбав
житлову будівлю (торгівельний
павільйон) літ. "О-1" загальною площею 169,2
кв.м., що розташований за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 35-37).

Позивач наголошує, що протягом 2009р.-2014р.
належне останньому на праві приватної
власності приміщення було
реконструйоване за власні кошти. В
обґрунтування повідомлених суду
обставин, позивач посилається на
наявний в матеріалах справи Договір
будівельного підряду б/н від 11.07.2010р.,
відповідно до якого позивач є
замовником будівельних робіт, які,
відповідно до Акту приймання - передачі
виконаних робіт від 23.09.2010 року до
Договору підряду б/н від 11.07.2010р.
виконано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 82-85).

З наявної в матеріалах справи
Постанови №1673 від 28.09.2010 року по справі
про адміністративне правопорушення
вбачається, що позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
самовільну реконструкцію нежитлової
будівлі (торгівельного павільйону) за
адресою: АДРЕСА_2 та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 170,00 грн., який останнім
сплачено в добровільному порядку (а.с.
79-81).

Відповідно до технічного паспорту на
громадський будинок "Торгівельний
центр", виготовленого Комунальним
підприємством "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації" станом на
08.02.2011 р., нежитлова будівля літ. "П-1" має
загальну площу 490,1 кв.м., складається з
приміщень №№ 1-:-12 та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 літ. "П-1" (Технічний
паспорт наявний в матеріалах справи,
а.с. 62-68).

Згідно з технічного паспорту на
громадський будинок "Торгівельний
центр", виготовленого Комунальним
підприємством "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації" станом на
20.06.2012 р., нежитлова будівля літ. "П-1" має
загальну площу 671,4 кв.м., складається з:
приміщень №№ 1-:-14 та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 літ. "П-1" (Технічний
паспорт наявний в матеріалах справи,
а.с. 16-19).

Відповідно до технічного паспорту на
громадський будинок "Торгівельний
центр", виготовленого Комунальним
підприємством "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації" станом на
14.08.2014 р., нежитлова будівля літ. "П-1" має
загальну площу 810,3 кв.м., складається з
приміщень №№ 1-:-19 та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 літ. "П-1"(Технічний
паспорт наявний в матеріалах справи,
а.с. 20-23).

Крім того, як вбачається з наявного в
матеріалах справи рішення
Апеляційного суду Харківської області
від 09.07.2014 року по справі № 2033/4995/2012 за
позовом ОСОБА_6 до Харківської міської
ради про визнання права власності на
нежитлову будівлю літ. "П-1", розташовану
за адресою: АДРЕСА_2, судом встановлено,
що у даній справі порушено інтереси
ОСОБА_1, оскільки саме останнім
самовільно проведено реконструкцію
придбаної нежитлової будівлі, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.
105-107).

Вищенаведене рішення Апеляційного
суду Харківської області від 09.07.2014 по
справі № 2033/4995/2012 залишено без змін
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17.09.2014 року (а.с.
167-169).

Таким чином, у зв'язку з тим, що
нежитлова будівля "Торгівельний центр"
літ. "П-1" загальною площею 810,3 кв.м. була
самовільно побудована
(реконструйована) позивачем на
земельній ділянці, що не була йому
відведена для цієї мети на час
звернення з відповідним позовом,
останній не має можливості оформити
право на нерухомість належним чином,
але згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" право
власності на нерухоме майно юридичних
осіб підлягає обов'язковій реєстрації.

При вирішенні даного господарського
спору суд вважає необхідним звернути
увагу на наступні положення
законодавства України.

Згідно положень Цивільного кодексу
України нежитлові будівлі відносяться
до об'єктів нерухомого майна, тобто до
об'єктів, право власності на які
підлягає обов'язковій державній
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
Закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Зміст права власності, відповідно до
ст. 317 ЦК України, становлять три
складові - право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Володіння майном - це юридично
закріплена можливість фактично мати
майно, впливати на нього в будь-який
момент, здійснювати щодо такого майна
свою волю.

Право користування полягає в юридично
закріпленій можливості власника
використовувати корисні якості майна
для себе, мати з цього певну користь та
вигоду. Право розпорядження - це
можливість власника установлювати,
змінювати та припиняти юридичне
існування майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Він має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Всупереч викладеним вище нормам
позивач не може в повній мірі здійснити
своє право власності щодо зазначеної
нежитлової будівлі.

У цьому випадку позивач обмежений у
своєму праві розпоряджатися своїм
майном.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник або інша заінтересована особа
мають право звернутися до суду за
забезпеченням права власності,
пов'язаним з усуненням перешкод, які
заважають власнику або іншому
титульному володільцеві здійснювати в
повній мірі та беззаперечно свої права
володіння та розпорядження майном.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст.
16 ЦК України одним із способів захисту
цивільного права є його визнання.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, а відповідно до ч.2 ст. 16
Цивільного кодексу України одним із
способів захисту цивільного права є
його визнання.

Нормами частини 1 статті 182 ЦК України
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі
за текстом - Закон) державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону встановлено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Крім того, відповідно до пункту 36
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868
(далі за текстом - Порядок) передбачено,
що для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до підпункту 10 пункту 37
Порядку документом, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є, зокрема, рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Для підтвердження можливості
експлуатації спірної нежитлової
будівлі, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2 літ. "П-1" загальною площею 490,1
кв.м., позивач звернувся до ПП
"Ларго-Зет", яким було проведено
технічне обстеження будівельних
конструкцій та можливості подальшої
експлуатації самовільно побудованого
торгівельного центру (шифр 08/11 від 2011
року) по АДРЕСА_2, за результатами якого
складено Технічний висновок, згідно
висновків якого міра зносу перетинів
несучих та огороджуючих конструкцій
будівлі торгівельного центру не
перевищує гранично допустимих
параметрів. Відсутні дефекти та
пошкодження, які перешкоджають
нормальній експлуатації даного
приміщення, а також відхилення від
архітектурно - будівельних норм.
Технічний стан будівельних
конструкцій збудованого торгівельного
центру по АДРЕСА_2 - слідуючи "Методиці
проведення робіт" відповідають стану
конструкцій І (а.с. 24-30).

Також, для підтвердження можливості
експлуатації спірної нежитлової
будівлі, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2 літ. "П-1" загальною площею 810,3
кв.м., позивач звернувся до ФОП ОСОБА_8,
яким було проведено технічне
обстеження будівельних конструкцій та
можливості подальшої експлуатації
самовільно побудованого торгівельного
центру (шифр 18/08-014 ОВ від 2014 року) по
АДРЕСА_2, за результатами якого
складено Технічний висновок, згідно
висновків якого нежитлове приміщення
літ. "П-1" загальною площею 810,3 кв.м.
розташоване за адресою: АДРЕСА_2
знаходиться в нормальному технічному
стані (І категорія). Міцність і
стійкість об"єкту обстеження
забезпечена. Об'єкт обстеження
відповідає нормативним вимогам по
пожежній безпеці та вимогам санітарних
норм та правил. Виявлено нормальний
технічний стан (І категорія) об'єкту
обстеження, а також його відповідність
діючим нормативним вимогам по пожежній
безпеці та вимогам санітарних норм та
правил, дозволяє, з технічної точки
зору, його подальшу безпечну
експлуатацію (а.с.41-61).

Відповідно до ст.ст. 20, 144, 147
Господарського кодексу України
майнові права суб'єкта господарювання
виникають, зокрема, внаслідок
створення майна, ці права підлягають
захисту, в тому числі шляхом їх
визнання.

Порядок набуття права власності на
самочинне будівництво передбачений ст.
376 Цивільного кодексу України, яка є
спеціальною нормою в регулюванні
спірних правовідносин, оскільки
унормовує відносини, що виникають у тих
випадках, коли загальний порядок
будівництва був порушений.

Відповідно до положень ст. 376 ЦК України
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. На вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Суд зазначає, що відповідно до положень
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, котра з
сторін посилається на юридичні факти,
які обґрунтовують її вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Оскільки судом встановлено, що
нежитлова будівля громадський будинок
"Торгівельний центр" в літ. "П-1"
загальною площею 810,3 кв.м. розташоване
за адресою: АДРЕСА_2 побудовано з
дотриманням будівельних норм, з
матеріалів справи не вбачається, що
таке будівництво порушує права третіх
осіб, то за таких обставин, суд вважає
позовні вимоги нормативно та
документально обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Таким
чином, враховуючи, що спір виник
внаслідок неправильних дій позивача, а
саме внаслідок неправильного і
несвоєчасного оформлення відповідних
правовстановлюючих документів, суд
покладає судові витрати у справі на
позивача. Втім, враховуючи звільнення
позивача від сплати судового збору на
підставі пункту 9 ч.1 ст.5 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір наразі
не стягується.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 4, 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 317, 319, 326, 328, 331, 332, 376
Цивільного кодексу України, статтями 1,
4, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (61082, АДРЕСА_1; Ідент. код НОМЕР_1)
право власності на нежитлову будівлю
(громадський будинок "Торгівельний
центр") літ. "П-1" загальною площею 810,3
кв.м., що розташована по АДРЕСА_2.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв