м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Практікер Україна»
про стягнення 33 650, 12 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Шинкарецький А.В.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Практікер Україна»
про стягнення заборгованості за
договором поставки та надання послуг №
092511 від 24.04.2014 р. у розмірі 29 912, 16 грн., а
також 504, 64 грн. - 3 % річних та 3 233, 32 грн. -
інфляційних втрат. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов'язань за
вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.07.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 03.09.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
У процесі провадження у справі позивач
подав письмові пояснення по справі, у
яких зазначає, що на виконання умов
договору № 092511 від 24.04.2014 р. відповідачу
поставлено товар на загальну суму 257 769,
48 грн., з яких Товариством з обмеженою
відповідальністю «Практікер Україна»
оплачено 220 048, 61 грн. та 7 499, 44 грн. -
зараховано зустрічні однорідні вимоги.
При цьому, позивач зазначає, що сума
заявленого до стягнення боргу
становить 29 912, 16 грн.
Розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив позов
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив.
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та отримані представником
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Практікер Україна»,
про що свідчить підпис останнього на
повідомленні про вручення поштового
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 13.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Практікер Україна»
укладено договір купівлі-продажу
(національний) № 092511, за умовами якого
позивач зобов'язався передати, а
відповідач - прийняти та оплатити
товар, визначений у замовленнях,
погоджених сторонами.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. загальних умов
поставки та надання послуг № 092531, та
договору про умови 092522, що є
невід'ємними частинами договору, строк
оплати відраховується або з дня
передачі товарів або з дня отримання
всіх необхідних документів щодо
поставленого товару головним офісом та
становить 30 та 50 днів в залежності від
строку дійсності.

Договір, відповідно до п. 10.1., набирає
чинності після його підписання та може
бути розірваний обома сторонами шляхом
направлення повідомлення
рекомендованим листом за один місяць
до закінчення кожного календарного
строку.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору № 092511 від
24.04.2014 р. позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 257 769, 48 грн., що
підтверджується наявними у справі
копіями видаткових накладних.

Також наявними у справі виписками з
банківського рахунку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ферозіт»
підтверджується оплата відповідачем
товару, отриманого за договором № 092511
від 24.04.2014 р. на загальну суму 220 048, 61 грн.

Крім того, судом встановлено, що
сторонами за взаємною згодою здійснено
зарахування зустрічних однорідних
вимог, зокрема, вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ферозіт»
до відповідача за договором № 092511 від
24.04.2014 р. на загальну суму 7 499, 44 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання за
договором № 092511 від 24.04.2014 р. щодо
розрахунків за поставлений товар, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 29 912, 16 грн.,
яку позивач просить стягнути в
судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

У відповідності до положень ст. 691
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи з умов договору № 092511 від
24.04.2014 р. відповідач зобов'язаний
оплачувати товар у будь-якому випадку
не пізніше 50-ти днів з моменту поставки.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів
належного виконання зобов'язань не
надав, обґрунтованих причин
неможливості їх виконання не навів.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про порушення відповідачем умов
договору № 092511 від 24.04.2014 р., а також
приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України.

Заявлена позивачем до стягнення сума
заборгованості за договором № 092511 від
24.04.2014 р. підтверджується наявними у
справі доказами та не спростована
відповідачем.

В той же час, відповідно до ст. 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тож, оскільки відповідач здійснював
оплату отриманого за договором № 092511
від 24.04.2014 р., товару з порушенням
встановленого строку, приймаючи до
уваги що відповідачем не надано суду
доказів вжиття заходів для уникнення
порушення умов договору, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
притягнення відповідача до
відповідальності за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача за період з
02.11.2013 р. (дата виникнення
заборгованості за відповідним
платежем) до 27.06..2014 р. (дата визначена
позивачем самостійно) з урахуванням
здійснених відповідачем часткових
проплат розмір 3 % річних становить 504, 64
грн., інфляційні втрати - 3 233, 32 грн.

Розрахунок перевірено судом та
відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
виходячи із заявлених позивачем вимог
та наявних у справі доказів, суд дійшов
висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт»
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Практікер Україна»
(02002, м. Київ, вул. Р.Окіпної, 8-Б, 2-1 поверх,
), з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» (48100,
Тернопільська обл., м. Теребовля, вул.
Шевченка, 171, )
заборгованість у розмірі 29 912, 16
(двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот
дванадцять грн. 16 коп.) грн., 504, 64 (п'ятсот
чотири грн. 64 коп.) грн. - 3 % річних,
інфляційні втрати у розмірі 3 233, 32 (три
тисячі двісті тридцять три грн. 32 коп.)
грн. та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 20.10.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.