ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" жовтня 2014 р.Справа № 924/1163/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Танасюк О.Є., розглянувши
матеріали

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до дочірнього підприємства
"Житлово-експлуатаційна контора №1"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунпостачсервіс"
м. Хмельницький

про стягнення 30777,07 грн., з яких: 25223,88
грн. - борг за спожитий природний газ,
959,60 грн. - 3% річних; 904,05 грн. - інфляційні;
1923,87 грн. - пеня; 1765,67 грн. - 7% штрафу.

Представники сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л. -
представник на підставі довіреності
№14-95 від 18.04.2014 р.;

від відповідача: Шевчук Т.В. -
представник на підставі наказу №10 від
22.05.2001 р.

Корокозова Л.В. - представник на
підставі довіреності від 09.10.2014 р.

Рішення приймається 13.10.2014р., оскільки в
судових засіданнях 24.09.2014р. та 09.10.2014р.
оголошувалася перерва.

У судовому засіданні відповідно до ст.
85 ГПК України проголошено вступну та
резолютивну частину рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача 30777,07 грн., з яких: 25223,88 грн. -
борг за спожитий природний газ, 959,60 грн.
- 3% річних; 904,05 грн. - інфляційні; 1923,87
грн. - пеня; 1765,67 грн. - 7% штраф.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що між сторонами 28.08.2012 р. був
укладений договір № 12/301-ТЕ-34
купівлі-продажу природного газу.
Вказує, що позивачем на виконання умов
вищезазначеного договору протягом
вересня-грудня 2012р. було поставлено
відповідачу природний газ в обсязі 46,41
тис. куб. на загальну суму 60746,88 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:
від 30.09.2012р., 31.10.2012р., 30.11.2012р. та 31.12.2012р.,
довідками щодо кінцевого сальдо та
щодо операцій із відповідачем.

Зазначає, що відповідач свої
зобов'язання з оплати поставленого
природного газу виконав частково у
зв'язку з чим, станом на 04.06.2014 р. сума
боргу складає 25223,88 грн.

Враховуючи, що відповідач неодноразово
порушував строки оплати поставленого
природного газу, виконував
зобов'язання неналежним чином, з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання, позивачем заявлено до
стягнення 1923,87 грн. пені, 1765,67 грн. - 7%
штрафу, 959,60 - 3% річних та 904,05 грн. -
інфляційні втрати.

Представник позивача в судовому
засіданні позові вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у письмовому відзиві за
вих. №14-09/01 від 24.09.2014р. зазначає, що
позовні вимоги щодо суми основної
заборгованості в розмірі 25223,88 грн. за
спожитий природний газ визнає, проте
підприємство не має можливості
погасити дану заборгованість у зв'язку
з важким фінансовим становищем та
наявністю заборгованості
контрагентів, з якими ведеться
претензійно-позовна робота. З приводу
заявлених до стягнення 3% річних, втрат
від інфляції, пені та штрафу відповідач
заперечує, посилаючись на те, що позов в
цій частині є необґрунтованим, зокрема,
вказує, що штрафні санкції не
відповідають вимогам справедливості,
добросовісності та розумності та
вважає, що заявлена сума
цивільно-правової відповідальності є
неспіврозмірно високою.

З приводу відзиву відповідача
представник позивача у письмовому
поясненні за вих. №14/2-202 від 06.10.2014р.
стверджує, що позовні вимоги є
законними, оскільки ґрунтуються на
положеннях укладеного між сторонами
договору та вимогах чинного
законодавства

В судовому засіданні 09.10.2014р.
представником відповідача повідомлено
про часткову сплату заборгованості в
розмірі 12000,00 грн. за договором №
12/301-ТЕ-34 від 28.08.2012р., на підтвердження
чого надано платіжне доручення №94 від
08.10.2014р. на суму 12000,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні та у письмовому поясненні
від 13.10.2014р. підтвердив сплату
відповідачем заборгованості в розмірі
12000,00 грн.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" зареєстроване як
юридична особа та внесене до ЄДРПОУ, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців № 497936 від
10.04.2014р.

Дочірнє підприємство
"Житлово-експлуатаційна контора №1"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунпостачсервіс"
зареєстроване як юридична особа та
внесене до ЄДРПОУ, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємств № 23-07/802-33 від 22.04.2014р.

28.08.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та дочірнім підприємством
"Житлово-експлуатаційної контори №1"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунпостачсервіс"
(покупець) був укладений договір №
12/301-ТЕ-34 купівлі - продажу природного
газу.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
(надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням.

Пунктом 2.1. договору визначено, що
продавець передає покупцеві з 01 серпня
2012 р. по 31 грудня 2012 р. газ обсягом до 52545
тис. куб. м. (п'ятсот п'ятдесят тисяч куб.
м.), у тому числі по місяцях кварталів
(тис. куб. м): серпень - 3500; вересень - 4000;
жовтень - 11000; листопад - 16000; грудень -
18000.

Обсяги газу, що планується передати за
цим договором (далі - плановий обсяг)
можуть змінюватися сторонами протягом
місяця продажу в установленому порядку
(п. 2.1.1. договору).

Зі змісту п. 3.1. договору вбачається, що
право власності на газ переходить від
продавця до покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ покупець несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Покупець до 20 числа місяця, що передує
місяцю поставки газу, надає продавцю
належним чином оформлену заявку на
планові обсяги споживання газу на
наступний місяць, підписану
уповноваженою особою. Плановий обсяг
поставки підтверджується продавцем та
доводиться до відома газотранспортних
підприємств в електронному вигляді
оператором ЄГТСУ на відповідний місяць
поставки (п.3.1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. договору приймання -
передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання - передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п. 3.4. договору).

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний
рівень ціни) на газ та послуги з його
транспортування установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м природного газу
становить 1091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ
- 1309,20 грн. (п.5.2. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно з п. 6.3. договору в платіжних
дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначати номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

В п. 6.4 договору сторони погодили, що у
разі наявності заборгованості за
минулі періоди та/або заборгованості
зі сплати неустойки, грошова сума, яка
надійшла від покупця погашає вимоги
продавця у такій черговості, незалежно
від призначення платежу покупцем: у
першу чергу відшкодовуються витрати
продавця, пов'язані з одержанням
виконання; у другу чергу погашається
неустойка; у третю чергу погашається
основна сума боргу.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

В п. 9.3. договору сторони погодили, що
строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років.

Пунктом 11.1. договору визначено, що
договір набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.08.2012р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.2012р., а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору позивач у
вересні - грудні 2012р. передав, а
відповідач отримав природний газ в
обсязі 46,4 тис. куб. м. на загальну суму
607456,88 грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:
від 30.09.2012 р. за вересень 2012 р. на суму
3665,76 грн.; від 31.10.2012р. за жовтень 2012р. на
суму 10735,44 грн.; від 30.11.2012 р. за листопад
2012 р. на суму 20947,20 грн.; від 31.12.2012 р. за
грудень 2012 р. на суму 25398,48 грн.

Відповідач свої зобов'язання з оплати
поставленого природного газу виконав
частково, сплативши 35523,00 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості станом на 14.04.2014 р.,
довідкою позивача про сальдо з 01.08.2012р.
по 31.03.2014р. та довідкою про операції по
підприємству відповідача з 01.08.2012р. по
31.03.2014р. Сума боргу відповідача
складала 25223,88 грн.

Крім того, після порушення провадження
у справі, відповідачем було сплачено
12000,00 грн. за поставлений природний газ
згідно договору №12/301-ТЕ-34 від 28.08.2012р.,
що підтверджується платіжним
дорученням №94 від 08.10.2014р. на суму 12000,00
грн.

Враховуючи наявність заборгованості
за поставлений природний газ, а також
неодноразове порушення строків оплати
поставленого газу, позивач звернувся з
позовом про стягнення 25223,88 грн. -
основного боргу за спожитий природний
газ, 959,60 грн. - 3% річних; 904,05 грн. -
інфляційних втрат; 1923,87 грн. - пені та
1765,67 грн. - 7% штрафу.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в
сукупності, судом враховується
наступне:

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію, в тому числі
сплатити борг, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173
ГК України).

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи
28.08.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та дочірнім підприємством
"Житлово-експлуатаційної контори №1"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунпостачсервіс"
(покупець) був укладений договір №
12/301-ТЕ-34 купівлі - продажу природного
газу, відповідно до умов якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ (надалі - газ), на умовах
цього договору (п. 1.1. договору).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.
193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
був провести остаточний розрахунок за
отриманий природний газ в наступні
строки:

- за газ, отриманий у вересні 2012 року - до
14 жовтня 2012 року;

- за газ, отриманий у жовтні 2012 року - до
14 листопада 2012 року;

- за газ, отриманий у листопаді 2012 року -
до 14 грудня 2012 року;

- за газ, отриманий у грудні 2012 року
- до 14 січня 2013 року.

З наявних у справі матеріалів
вбачається, що заборгованість
відповідача на момент подання позову
та порушення провадження у справі
складала 25223,88 грн., що підтверджується
розрахунком заборгованості станом на
14.04.2014р., довідкою позивача про сальдо з
01.08.2012р. по 31.03.2014р. та довідкою про
операції по підприємству відповідача з
01.08.2012р. по 31.03.2014р.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що зобов'язання сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, є втратами пов'язаними з
інфляційними процесами в державі за
час прострочення виконання
зобов'язання боржником, а три процента
річних є за своєю правовою природою
платою за користування коштами, що не
були своєчасно сплачені боржником.

Згідно листа Верховного Суду України
„Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997р.
№62-97р., відповідно до якого індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Судом приймається до уваги, що індекс
інфляції, який характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, визначається Держкомстатом за
період, який становить один місяць, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції обчислюється виходячи з суми
боргу, що мав місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Таким чином, нарахування індексу
інфляції можливе лише на суму
простроченої заборгованості, яка
існувала не менше як на один місяць та у
порядку відповідальності боржника за
порушення грошового зобов'язання.

Крім того, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Даної правової позиції дотримується і
Вищий господарський суд України по
аналогічних справах щодо періоду
нарахування інфляційних (постанови від
10.02.2014р. по справі №924/917/14, від 20.02.2013р. по
справі №16/5025/1011/12).

Позивачем заявлено до стягнення 904,05
грн. інфляційних, з яких: 13,65 - за грудень
2012р., які нараховані за зобов'язаннями
листопада 2012 р. та 890,40 грн. - за період з
січня 2013р. по березень 2014р., які
нараховані за зобов'язаннями грудня
2012р.

Судом враховуються, що відповідно до п.
6.1. договору, остаточний термін платежу
за фактично спожитий природний газ
встановлений до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки, тому
прострочка платежу за зобов'язаннями
кожного місяця виникає з 14 числа
наступного місяця за місяцем поставки.

Таким чином, здійснивши перерахунок
інфляційних втрат заявлених позивачем,
судом встановлено, що:

- відповідач повинен був розрахуватися
за отриманий у листопаді 2012р. газ до
14.12.2012р. Проте, позивачем невірно
нараховано інфляцію за грудень 2012р. із
суми заборгованості в розмірі 6825,40 грн.,
яка існувала на початок базового
місяця. Враховуючи, що 25.12.2013р.
відповідачем заборгованість була
погашена повністю, то за грудень 2012р.
(період нарахування з 14.12.2012р. по
13.01.2012р.) відсутні підстави
нараховувати на заборгованість
інфляцію, оскільки борг в розмірі 6825,40
грн. існував менше місця;

- відповідач повинен був розрахуватися
за отриманий у грудні 2012р. газ до
14.01.2013р. Позивачем вірно нараховано
інфляційні втрати із суми
заборгованості 26114,28 грн. за період з
січня 2013р. по березень 2014р. у розмірі
890,40 грн.

Отже, правомірним буде нарахування та
стягнення інфляційних втрат в розмірі
890,40 грн. - за період з січня 2013р. по
березень 2014р., які нараховані за
зобов'язаннями грудня 2012р.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
сума 13,65 грн. інфляційних втрат
нарахована позивачем безпідставно,
тому в її стягненні необхідно
відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення 3
% річних в розмірі 959,60 грн., з яких: 7,51
грн. - за період з 14.10.2012р. по 07.11.2012 р. (25
днів прострочення); 6,71 грн. - за період з
14.12.2012р. по 25.12.2012р. (12 днів прострочення);
64,27 грн. - за період з 14.01.2013р. по 13.02.2013р.
(31 день прострочення); 240,49 грн. - за
період з 14.02.2013р. по 09.06.2013р. (116 днів
прострочення); 70,49 грн. - за період з
10.06.2013р. по 13.07.2013р. (34 дні прострочення);
570,13 грн. - за період з 14.07.2013р. по 14.04.2014р.
(275 днів прострочення).

Проаналізувавши поданий позивачем
розрахунок 3% річних, судом встановлено,
що позивачем враховувався фактичний
день сплати заборгованості, тоді як
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється нарахування
(п. 1.9. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Здійснивши перерахунок 3% річних, судом
встановлено наступне:

- за період з 14.10.2012р. по 06.11.2012р. (24 дні
прострочення) із суми заборгованості
3665,76 грн., розмір 3% річних складає 7,21
грн.;

- за період з 14.12.2012р. по 24.12.2012р. (11 днів
прострочення) із суми заборгованості
6825,40 грн., розмір 3% річних складає 6,15
грн.;

- за період з 14.01.2013р. по 13.02.2013р. (31 день
прострочення) із суми заборгованості
25223,88 грн., розмір 3% річних складає 64,27
грн.;

- за період з 14.02.2013р. по 09.06.2013р. (116 днів
прострочення) із суми заборгованості
25223,88 грн., 3% річних складає 240,49 грн.;

- за період з 10.06.2013р. по 13.07.2013р. (34 дні
прострочення) із суми заборгованості
25223,88 грн., 3% річних складає 70,49 грн.;

- за період з 14.07.2013р. по 14.04.2014р. (275 днів
прострочення) із суми заборгованості
25223,88 грн., 3% річних складає 570,13 грн.;

Отже, правомірним буде нарахування та
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 958,74грн.

Таким чином, в частині стягнення 3%
річних в розмірі 0,86 грн. (959,60 - 958,74 = 0,86)
необхідно відмовити.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
визначено, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Сторонами в п. 7.2 договору передбачено,
що у разі невиконання покупцем пункту
6.1. умов цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Судом враховується, що сторони в п. 9.3.
договору погодили, що строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 (п'ять) років.

Позивачем нараховано та заявлено до
стягнення пеню в сумі 1923,87 грн., зокрема:
37,56 грн. - за період з 14.10.2012р. по 07.11.2012 р.
(25 днів прострочення); 33,57 грн. - за
період з 14.12.2012р. по 25.12.2012р. (12 днів
прострочення); 321,35 грн. - за період з
14.01.2013р. по 13.02.2013р. (31 день прострочення);
1202,45 грн. - за період з 14.02.2013р. по 09.06.2013р.
(116 днів прострочення); 328,95 грн. - за
період з 10.06.2013р. по 13.07.2013р. (34 дні
прострочення).

Проаналізувавши поданий позивачем
розрахунок пені, судом встановлено, що
при визначенні періоду, за який
нараховувалася пеня позивачем
враховувався фактичний день сплати
заборгованості, тоді як день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється нарахування інфляційних
та пені (п. 1.9. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Здійснивши перерахунок пені, судом
встановлено наступне:

- за період з 14.10.2012р. по 06.11.2012р. (24 дні
прострочення) із суми заборгованості
3665,76 грн., розмір пені складає 36,06 грн.;

- за період з 14.12.2012р. по 24.12.2012р. (11 днів
прострочення) із суми заборгованості
6825,40 грн., розмір пені складає 30,77 грн.;

- за період з 14.01.2013р. по 13.02.2013р. (31 день
прострочення) із суми заборгованості
25223,88 грн., розмір пені складає 321,35 грн.;

- за період з 14.02.2013р. по 09.06.2013р. (116 днів
прострочення) із суми заборгованості
25223,88 грн., розмір пені складає 1202,45 грн.;

- за період з 10.06.2013р. по 13.07.2013р. (34 дні
прострочення) із суми заборгованості
25223,88 грн., розмір пені складає 328,95 грн.

Отже, правомірним буде нарахування та
стягнення з відповідача пені в розмірі
1919,58 грн.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
сума 4,29 грн. (1923,87 - 1919,58 = 4,29) пені
нарахована позивачем безпідставно,
тому в її стягненні необхідно
відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення 7
% штрафу за прострочення платежу понад
30 днів в розмірі 1765,67 грн. із суми
заборгованості в розмірі 25223,88 грн. за
зобов'язаннями грудня 2012р.

В п. 7. 2 договору сторони передбачили, що
відповідач у разі прострочення
зобов'язань по оплаті природного газу
понад 30 днів зобов'язується додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 ГК України у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2 інформаційного листа
ВГСУ "Про доповнення інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2011 року №01-06/249 "Про
постанови Верховного Суду України,
прийняті за результатами перегляду
судових рішень господарських судів"
від 13.07.2012 року №01-06/908/2012 одночасне
стягнення з учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, а відповідно до
статті 230 ГК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій (постанова ВГСУ
від 27.04.2012р. №06/5026/1052/2011). Аналогічна
правова позиція зазначена у постанові
ВСУ від 09.04.2012 року №20/246-08.

За таких обставин, позивачем
правомірно заявлено до стягнення 7 %
штрафу за прострочення платежу понад 30
днів в розмірі 1765,67 грн.

З приводу позиції відповідача про
неможливість погашення заборгованості
у зв'язку з важким фінансовим
становищем, то судом враховуються
положення п. 1.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", згідно яких за
загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

Також судом враховується, що після
порушення провадження у справі
відповідачем було сплачено 12000,00 грн. за
поставлений природний газ згідно
договору №12/301-ТЕ-34 від 28.08.2012р., що
підтверджується платіжним дорученням
№94 від 08.10.2014р. на суму 12000,00 грн.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

При цьому, п. 4.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст.
80 ГПК), зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.
Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
у разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи.

Враховуючи, що відповідачем після
порушення провадження у справі було
сплачено суму заборгованості в розмірі
12000,00 грн., провадження у справі в
частині стягнення суми 12000,00 грн.
основного боргу підлягає припиненню на
підставі п.1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Отже, з урахуванням вищенаведеного,
позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" підлягають задоволенню в сумі
18758,27 грн., з яких: 13223,88 грн. основний
борг, 958,74 грн. - 3 % річних, 890,40 грн. -
інфляційні втрати, 1919,58 грн. - пеня, 1765,67
грн. - 7% штрафу.

В решті позову щодо стягнення 3% річних
в розмірі 0,86 грн., інфляційних втрат в
розмірі 13,65 грн. та пені в розмірі 4,29
грн. суд відмовляє.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по
оплаті судового збору покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 33, 34, 44, 49, п. 1-1 ст.
80, ст. ст. 82, 84, 85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
дочірнього підприємства
"Житлово-експлуатаційна контора №1"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунпостачсервіс"
м. Хмельницький про стягнення 30777,07
грн., з яких: 25223,88 грн. - борг за спожитий
природний газ, 959,60 грн. - 3% річних; 904,05
грн. - інфляційні; 1923,87 грн. - пеня; 1765,67
грн. - 7% штрафу задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства
"Житлово-експлуатаційна контора №1"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунпостачсервіс"
(м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 4,
) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, )13223,88 грн. (тринадцять тисяч
двісті двадцять три гривні 88 коп.)
основного боргу, 958,74 грн. (дев'ятсот
п'ятдесят вісім тисяч 74 коп.) 3 % річних,
890,40 грн. (вісімсот дев'яносто гривень 40
коп.) інфляційних втрат, 1919,58 грн. (одна
тисяча дев'ятсот дев'ятнадцять гривень
58 коп.) пені, 1765,67 грн. (одна тисяча
сімсот шістдесят п'ять гривень 67 коп.) 7%
штрафу, 1825,88 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять п'ять гривень 88 коп.) витрат по
оплаті судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині
стягнення суми 12000,00 грн. основного
боргу припинити.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 13.10.2014р.

Суддя
О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу - ПАТ "НАК "Нафтогаз України":
01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6;

3 - відповідачу - 29013, м. Хмельницький,
вул. Проскурівська, 4.