ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Справа № 910/1095/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівЄвсікова О.О.,
Кролевець О.А. (доповідач у справі),
Попікової О.В.,розглянувши касаційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Андрій"на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р. у
справі № 910/1095/14
господарського суду
міста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Андрій"доІнспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києвіпровизнання недійсною та
скасування постановиза участю
представників:

позивача: Дуб І.В.

відповідача: не з'явився

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Андрій" (далі -
ТОВ "Фірма "Андрій") звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві (далі - Інспекція) про
визнання недійсною та скасування
постанови № 649/13/7-26-47/2612/02/2 від 26.12.2013 р.
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 р. (суддя
Ващенко Т.М.) позов задоволено повністю,
визнано недійсною та скасовано
постанову № 649/13/7-26-47/2612/02/2 від 26.12.2013 р.
Інспекції про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р. (судді
Алданова С.О., Кропивна Л.В., Чорногуз
М.Г.) рішення місцевого господарського
суду скасовано, прийнято нове, яким в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим
апеляційною інстанцією судовим актом,
ТОВ "Фірма "Андрій" звернулось до Вищого
господарського суду з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р. як
таку, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а рішення господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 р. залишити в силі.

Учасники судового процесу, згідно з
приписами ст. 1114 ГПК України, були
належним чином повідомлені про день,
час і місце розгляду касаційної скарги,
однак відповідач не скористався
передбаченим законом правом на участь
у розгляді справи касаційною
інстанцією.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши, згідно
ч. 1 ст. 1117 ГПК України, наявні матеріали
справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в судових
рішеннях, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Предметом позову у даній справі є
скасування винесеної Інспекцією
постанови № 649/13/7-26-47/2612/02/2 від 26.12.2013 р.
про накладення штрафу на ТОВ "Фірма
"Андрій" за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Господарським судам, згідно з п. 1 ч. 1 ст.
12 ГПК України, підвідомчі справи у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, у тому числі
щодо приватизації майна, та з інших
підстав, крім спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів.

Юрисдикцію адміністративних судів
визначено ст. 17 КАС України. Так,
відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Суб'єктом владних повноважень, згідно з
п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, необхідною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення цим
суб'єктом владних управлінських
функцій, причому ці функції повинні
здійснюватись відповідним суб'єктом
саме у тих правовідносинах, у яких
виник спір.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про
архітектурну діяльність" визначено, що
для забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 41
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності").

Здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
згідно з положеннями п. 1 Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553
(далі - Порядок), покладено на
Держархбудінспекцію та її
територіальні органи.

У відповідності до Порядку державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням, зокрема,
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України № 439/2011 від
08.04.2011 р. (далі - Положення), Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства.

Державна архітектурно-будівельна
інспекція України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі або міжрегіональні
(повноваження яких поширюються на
декілька регіонів) територіальні
органи (п. 6 Положення).

Основними завданнями Державної
архітектурно-будівельної інспекції,
згідно з п. 3 Положення, є реалізація
державної політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, а саме: здійснення в
межах своїх повноважень державного
контролю за дотриманням законодавства,
стандартів, нормативів, норм, порядків
і правил із зазначених питань;
виконання дозвільних та реєстраційних
функцій у будівництві, ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури;
внесення Міністерству регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України пропозицій щодо формування
політики із відповідних питань.

З приписів Порядку та Положення
вбачається, що для виконання
покладених на неї завдань Державна
архітектурно-будівельна інспекція має
право в установленому порядку складати
акти перевірок у сферах містобудівної
діяльності, житлово-комунального
господарства; складати протоколи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, житлово-комунального
господарства, накладати штрафи
відповідно до законодавства.

Державна архітектурно-будівельна
інспекція України відповідно до
покладених на неї завдань здійснює
контроль за виконанням приписів про
усунення порушень вимог законодавства
у сферах містобудівної діяльності,
державних будівельних норм, стандартів
та правил, у сфері житлово-комунального
господарства; розглядає справи про
правопорушення у сферах містобудівної
діяльності, житлово-комунального
господарства з прийняттям відповідних
рішень.

З огляду на дане, Державна
архітектурно-будівельна інспекція є
суб'єктом владних повноважень в
розумінні ст. 3 КАС України.

Враховуючи наведені норми чинного
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що спір у даній справі
підвідомчий суду адміністративної
юрисдикції.

Пунктом 1 частини 1 статті 80 ГПК України
визначено, що господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України.

Відповідно до ст. 11110 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
скасувати рішення першої інстанції,
постанову апеляційної інстанції
повністю або частково і припинити
провадження у справі чи залишити позов
без розгляду повністю або частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів
касаційної інстанції дійшла висновку,
що рішення господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 р. та постанова
Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р.
підлягають скасуванню, а провадження у
даній справі, з урахуванням приписів п.
1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, - припиненню.

Керуючись ст. ст. 80, 86, 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Андрій" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р. у
справі № 910/1095/14
скасувати.

Провадження у справі № 910/1095/14
припинити.

Головуючий суддяО. Євсіков СуддіО.
Кролевець О. Попікова