ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 р.
Справа №917/1633/14

За позовом Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5,
м. Полтава, 36022 в особі Кременчуцької
філії, вул. 60 років Жовтня, 8,
м. Кременчук, 39601

до Приватного підприємства "Етос", вул.
Щорса, 31, кв. 3, м. Кременчук, 39600

про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Корцова Л.О., довіреність
№ 01-11/4185 від 03.04.2014 р.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення та
повідомлено про дату складання повного
рішення у відповідності до вимог ст. 85
ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості за договором на
постачання теплової енергії в гарячій
воді № 1063 від 01.07.2009 р. у розмірі 9 135,05
грн, з яких: 7 821,15 грн - заборгованість за
спожиту теплову енергію; 474,29 грн - пеня,
747,98 - інфляційні; 91,63 грн - 3% річних.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та наполягав на його
задоволенні.

Відповідач відзив на позовну
заяву не надав, свого представника в
судове засідання не направив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97 р.,
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду, проте
не скористався своїми правами,
передбаченими ст. 22 ГПК України та
виходячи з того, що участь в судовому
засіданні є правом, а не обов'язком
сторони, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

01.07.2009 р. між Публічним акціонерним
товариством "Полтаваобленерго" та ІПП
"Етос" укладено договір на постачання
теплової енергії в гарячій воді № 1063.

Згідно з п. 1.1 зазначеного
договору "Теплопостачальна
організація" бере на себе зобов'язання
постачати теплову енергію в гарячій
воді, а Споживач зобов'язується
своєчасно оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами та здійснювати
інші платежі у строки і на умовах,
передбачених договором та додатками
до нього.

Відповідно до додатку № 4 до
договору від 01.07.2009 р. № 1063 Споживач
зобов'язувався за три дні до початку
розрахункового періоду сплачувати
вартість теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надавав відповідачу послуги з
постачання теплової енергії в гарячій
воді (у вигляді опалення та гарячого
водопостачання ), а відповідач,
порушуючи договірні зобов'язання, у
повному обсязі не розрахувався за
теплову енергію, спожиту в період з
жовтня 2013 року по квітень 2014 року,
внаслідок чого у нього утворилася
заборгованість за спожиту теплову
енергію в сумі 7 821,15 грн (розрахунок у
матеріалах справи, а.с. 7).

Вказану суму боргу позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно зі ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться (ст. 193 Господарського
кодексу України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, встановлених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно повинно
бути виконане у встановлений строк
(термін).

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що у даному випадку
мало місце порушення відповідачем
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунків за спожиту теплову
енергію, тому позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі 7 821,15
грн є правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

У частині 1 статті 216 ГК України
визначено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених ГК України,
іншими законами та договором.
Згідно з ч. 1 ст. 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з п. 6 додатку № 4 до договору за
несвоєчасне внесення плати за спожиту
теплову енергію Споживач сплачує пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

За розрахунком, здійсненим позивачем
та перевіреним судом, до стягнення з
відповідача підлягає пеня в сумі 474,29
грн за період з 13.11.2013 р. по 26.06.2014 р.

Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у
Постанові від 17 грудня 2013 року № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" (п. 3.1 та
3.2) інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування
здійснюються окремо за кожен період
часу, протягом якого діяв відповідний
індекс інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Сплата трьох процентів від
простроченої суми (якщо інший розмір не
встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови).

Передбачена цією статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само трьох процентів
річних з простроченої суми,
здійснюється незалежно від тієї
обставини, чи був передбачений
договором відповідний захід
відповідальності.

За розрахунком, здійсненим
позивачем та перевіреним судом, до
стягнення з відповідача підлягає 774,98
грн інфляційних та 3% річних в сумі 91,63
грн за період з 13.11.2013 р. по 26.06.2014 р.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку про задоволення позову
у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ч. 2
ст. 49 ГПК України підлягають стягненню
з відповідача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 -
85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Етос", вул. Щорса, 31, кв. 3, м. Кременчук,
39600 на користь Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго", вул.
Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022 в особі
Кременчуцької філії, вул. 60 років
Жовтня, 8, м. Кременчук, 39601 (р/р 4266 в
ПГРУ КБ "Приватбанк" м. Полтава, МФО 331401,
код 25717118) 7821,15 грн заборгованості за
спожиту теплову енергію, 474,29 грн пені,
747,98 грн інфляційних, 91,63 грн - 3% річних,
1827,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 27.10.2014 р.

Суддя
Сірош Д.М.