м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
спільного українсько-німецького
підприємства "Марком" у формі
товариства з обмеженою
до товариства з обмеженою
відповідальністю "ТАНТАЛСГРУП"
про стягнення 302 089,64 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Карп»юк Н.А.(за
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості за неналежне виконання
умов договору поставки № 8289 від 16.08.2013 в
розмірі 302 089, 64 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.08.2014 порушено провадження у
розгляду на 11.09.2014.
Представники сторін в судове засідання
11.09.2014 не з'явилися, причин не явки суд
не повідомили, хоча про час та місце
розгляду справи, були належним чином
повідомлені. Розгляд справи
відкладено на 25.09.2014.
Представники сторін в судове засідання
25.09.2014 повторно не з'явилися, причин не
явки суд не повідомили, хоча про час та
місце розгляду справи, були належним
Розгляд справи відкладено на 07.10.2014.
Представники сторін в судове засідання
07.10.2014 втретє не з'явилися, причин не
явки суд не повідомили, хоча про час та
місце розгляду справи, були належним
Розгляд справи відкладено на 23.10.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 23.10.2014, надав пояснення по
суті справи, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове
засідання 23.10.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Місцезнаходження відповідача за
адресою, на яку було відправлено ухвали
суду, адреса підтверджується
відомостями з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України. Проте ухвала суду не була
отримана відповідачем та повернулась
до суду.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вислухавши думку представника
позивача, Господарський суд міста
Києва -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2013 між спільним
українсько-німецьким підприємством
«МАРКОМ» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю (надалі -
позивач) та товариством з обмеженою
відповідальністю «ТАНТАЛСГРУП»
(надалі - відповідач) був укладений
договір поставки № 8289 від (надалі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору
Постачальник зобов'язується передати
(поставити) у власність Покупцю за його
заявками товари народного споживання
належної якості - в подальшому «Товар»,
а Покупець зобов'язується протягом дії
цього Договору купувати товар і
своєчасно сплачувати його вартість.

В п. 1.2. договору визначено, що
конкретний асортимент (номенклатура),
кількість і вартість товару вказуються
в накладних на товар, які після
оформлення є невід'ємною частиною
Договору.

Як свідчать матеріали справи, позивач
виконав свої зобов'язання в повному
обсязі та поставив товар відповідачу
на загальну суму 365 924,70 грн. (триста
шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот
двадцять чотири гривни, 70 коп.).

Відповідно до п. 4.3. Договору покупець
здійснює оплату товару на поточний
рахунок Продавця в гривнях у розмірі
повної вартості отриманого за
накладною товару не пізніше 30
(тридцяти) діб від дати приймання
товару, тобто наступні накладні
повинні були бути і не були оплачені в
наступний строк:

Здійснена операціяНомер накладноїДата
поставкиСума накладноїНесплачена
сумаКінцева дата оплатиПродаж
товаруЗУ00086121.01.201420 406,425 837,6920.02.2014Продаж
товаруЗУ00085921.01.201419 738,8019 738,8020.02.2014Продаж
товаруЗУ00086921.01.20146 998,466 998,4620.02.2014Продаж
товаруЗУ00086821.01.20141 362,961 362,9620.02.2014Продаж
товаруЗУ00086721.01.2014342,54342,5420.02.2014Продаж
товаруЗУ00086021.01.20144 209,964 209,9620.02.2014Продаж
товаруЗУ00085821.01.20149 131,109 131,1020.02.2014Продаж
товаруЗУ00121627.01.20148 682,548 682,5426.02.2014Продаж
товаруЗУ00121727.01.20148 682,548 682,5426.02.2014Продаж
товаруЗУ00159603.02.20141 736,401 736,4005.03.2014Продаж
товаруЗУ00159703.02.20141 736,401 736,4005.03.2014Продаж
товаруЗУ00159803.02.20141 736,401 736,4005.03.2014Продаж
товаруЗУ00159903.02.20141 736,401 736,4005.03.2014Продаж
товаруЗУ00160003.02.20141 736,401 736,4005.03.2014Продаж
товаруЗУ00210510.02.201411 007,0011 007,0012.03.2014Продаж
товаруЗУ00211210.02.201411 361,9011 361,9012.03.2014Продаж
товаруЗУ00210610.02.20148 804,708 804,7012.03.2014Продаж
товаруЗУ00243414.02.201420 320,2620 320,2616.03.2014Продаж
товаруЗУ00260717.02.201418 060,3618 060,3619.03.2014Продаж
товаруЗУ00260817.02.20142 086,322 086,3219.03.2014Продаж
товаруЗУ00272217.02.20148 900,168 900,1619.03.2014Продаж
товаруЗУ00303721.02.20142 317,2С2 317,2023.03.2014Продаж
товаруЗУ00303421.02.20141 379,881 379,8823.03.2014Продаж
товаруЗУ00303121.02.20141 477,501 477,5023.03.2014Продаж
товаруЗУ00303021.02.201411 153,8211 153,8223.03.2014Продаж
товаруЗУ00395611.03.20141 124,641 124,6410.04.2014Продаж
товаруЗУ00401011.03.20148 718,848 718,8410.04.2014Продаж
товаруЗУ00513001.04.20144 592,584 592,5801.05.2014Продаж
товаруЗУ00513101.04.20149 762,729 762,7201.05.2014Продаж
товаруЗУ00513901.04.20148 113,748 113,7401.05.2014Продаж
товаруЗУ00514001.04.20144 057,264 057,2601.05.2014

Проте, відповідач оплатив Товар на
загальну суму 159 017, 23 грн. (сто п'ятдесят
дев'ять тисяч сімнадцять грн. 23 коп.), що
підтверджується Рухом коштів,
отриманих з ПАТ «Креді Агріколь
Банк»(відповідна довідка в матеріалах
справи), чим порушив взяте на себе
зобов'язання та не оплатив вартість
поставленого товару в повному обсязі.

Позивач відправив відповідачу вимогу
про оплату заборгованості 28.05.2014, але
жодних оплат на момент подачі позову
від відповідача так і не надійшло.

Таким чином, станом на день розгляду
справи основний борг відповідача перед
позивачем складає: 365 924, 70 грн. (сума
поставок) - 159 017, 23 грн. (сума оплат) = 206
907,47 грн. (двісті шість тисяч дев'ятсот
сім гривень, 47 коп.).

Судом встановлено факт наявності
порушень відповідачем взятих на себе
господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки та поставкою
продукції неналежної якості, до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
позовних вимог про стягнення основного
боргу.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар в
сумі 206 907,47 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Судом на підставі: договору, видаткових
накладних, платіжних документів
достеменно встановлено та
відповідачем будь-якими доказами не
спростовано, що залишок його
заборгованості за поставлену
позивачем продукцію становить 206 907,47
грн., що є у відповідності з умовами
договору та ст. 692 Цивільного кодексу
України безперечною підставою для
задоволення вказаних позовних вимог у
зв'язку з їх обґрунтованістю та
доведеністю.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Договір, згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 90% річних в сумі 62 772,08 грн.
та інфляційні втрати в сумі 20 313,89 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 90% річних
становлять 62 772,08 грн., інфляційні
збитки складають 20 313,89 грн. В цій
частині суд задовольняє позовні
вимоги.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем є доведеним, у позивача є
всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбаченої
договором пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу в у відповідності з
п. 5.1 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач не погасив
заборгованість, яка у нього утворилась
перед позивачем за поставлений товар,
останній нарахував відповідачеві пеню
на підставі пункту 5.1. договору, яка
складає 12 096,20 грн.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 12 096,20 грн.
З цією сумою суд погоджується, так як
позивачем вона розрахована
арифметично вірно.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги спільного
українсько-німецького підприємства
"Марком" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ТАНТАЛСГРУП" (01135, м.
Київ, вул. Золотоустівська, буд. 52, ) на користь спільного
українсько-німецького підприємства
"Марком" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю (04053, м. Київ, пров.
Нестеровський, буд. 7/9, )
основний борг в сумі 206 907 (двісті шість
тисяч дев'ятсот сім) грн. 47 коп.,
інфляційні втрати в розмірі 20
313(двадцять тисяч триста тринадцять)
грн. 89 коп., 90% річних в сумі 62
772(шістдесят дві тисячі сімсот сімдесят
дві) грн. 08 коп., пеню в сумі 12
096(дванадцять тисяч дев'яносто шість)
грн. 20 коп., судовий збір в розмірі
6041(шість тисяч сорок одна) грн. 79 коп.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
28.10.2014