КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р. Справа№ 910/14630/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання
Климович М.І.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Макогон М.О. - за
довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 року

у справі № 910/14630/13 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до відповідача: Комунального
підприємства "Госпкомобслуговування"

про стягнення 76046,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, звернулась до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Комунального підприємства
"Госпкомобслуговування" про стягнення
76046,89 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 року у справі № 910/14630/13
(Суддя Гулевець О.В.) у задоволенні
позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 вімовлено
повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Фізична особа-підприємця ОСОБА_3
звернулась до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та прийняти нове, яким
задовольнити первісні позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.07.2014 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя - Гончаров С.А., судді - Скрипка
І.М., Самсін Р.І. апеляційна скарга
прийнята до розгляду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 06.08.2014
року.

У зв'язку з перебуванням судді Скрипки
І.М. у відпустці, розпорядженням
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
06.08.2014 року, для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
рішенням порушено норми матеріального
та процесуального права. Зокрема,
апелянт зазначає, що позивачем
неодноразово надавався вичерпний
розрахунок основного боргу та
пояснення щодо виниклої
заборгованості, які начебто так і не
були надані.

Скаржник зауважує, що призначена
експертиза обґрунтована лише
небажанням судді власноруч вивчати всю
первину документацію, яку суддя
протягом величезної низки судових
засідань витребовувала від позивача.

Також, апелянт зазначає про хибність
твердження суду про те, що права та
обов'язки можуть створювати лише
первинні документи, а також про
безпідставність висновків суду першої
інстанції про порушення строків
позивної давності при поданні даного
позову.

Позивач до судового засідання, що
відбулось 06.08.2014 року, не з'явився, хоча
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011
року Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що
неявка представників позивача не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги за наявними у справі
матеріалами, та, за таких обставин,
розгляд справи за відсутності позивача
є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

11.01.2005 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3
(постачальник) та Комунальним
підприємством "Кобза" (покупець)
укладено Договір постачання товару №7,
відповідно відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався постачати та
передавати у власність (повне
господарське відання) покупця певний
товар (плодоовочеву продукцію, товари
промислового виробництва, продовольчі
товари), а покупець зобов'язався
приймати цей товар та своєчасно
здійснювати його оплату на умовах
даного Договору.

Відповідно до розділу 2 Договору
постачання товару №7 від 11.01.2005 року,
кількість та асортимент кожної партії
товару передбачається у накладній;
сума поставки становить 800000,00 грн.

Згідно з п. 7.1. Договору постачання
товару №7 від 11.01.2005 року, розрахунки за
кожну партію товарів здійснюються
протягом 30 банківських днів з моменту
одержання товару.

31.11.2011 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (позивач,
кредитор) та Комунальним підприємством
"Кобза" (боржник) було укладено Договір
про реструктуризацію заборгованості,
відповідно до умов якого сторони,
визначили, що станом на 01.10.2011 року
боржник має заборгованість перед
кредитором за Договором №7 від 11.01.2005
року про постачання товарів у розмірі
60289,73 грн.

Пунктом 1.2. Договору про
реструктуризацію заборгованості від
30.11.2011 року сторони визначили, що з
метою погашення заборгованості
кредитор надає боржникові розстрочку у
погашенні боргу, а боржник
зобов'язується сплачувати суми
заборгованості згідно наступного
графіку платежів: січень 2012 року. - 15072,43
грн., лютий 2012 року - 15072,43 грн., березень
2012 року - 15072,43 грн., квітень 2012 року -
15072,43 грн.

Відповідно до п. 1.3. Договору про
реструктуризацію заборгованості від
30.11.2011 року, сторони визначили, що
кінцевий термін погашення
заборгованості - 01 травня 2012 року та у
разі несвоєчасного внесення плати за
договором боржнику нараховується пеня
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє на час невиконання
зобов'язання.

31.03.2012 року позивачем було надано Акт
узгодження суми заборгованості
(основного зобов'язання) складеного між
Комунальним підприємством
"Госпкомобслуговування", Комунальним
підприємством "Кобза" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, в якому
зазначено, що у зв'язку з проведенням
реорганізації КП "Кобза" на підставі
рішення Київської міської ради №406/5793
від 14.07.2011 року та розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) №2306 від 07.12.2011 року
шляхом приєднання до Комунального
підприємства "Госпкомобслуговування",
останнє є правонаступником всіх прав
та обов'язків Комунального
підприємства "Кобза". Також, відповідно
до вказаного Акту сторонами було
узгоджено, що заборгованість
Комунального підприємствоа "Кобза"
перед Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 станом на 31.03.2012 року складає
60289,73 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.10.2013 року було здійснено
заміну первісного відповідача у справі
№ 910/14630/13 - Комунального підприємства
"Кобза" на належного - Комунальне
підприємство "Госпкомобслуговування".

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є стягнення з відповідача
76046,89 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у
відповідача перед Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 виникла
заборгованість в розмірі 60289,73 грн. за
Договором №7 від 11.01.2005 року про
постачання товарів, а також за
Договором про реструктуризацію
заборгованості від 30.11.2011 року та у
зв'язку з невиконанням грошового
зобов'язання за вказаним Договором
позивачем здійснено нарахування пені у
розмірі 15757,16 грн.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Як зазначалось, в якості підстави
звернення до суду з вимогою про
стягнення з відповідача спірної суми,
позивач посилався на порушення
останнім умов договору №7 від 11.01.2005
року.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 цього ж кодексу визначено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем в підтвердження факту
поставки КП "Кобза" товару надано
накладні за 2007 рік, 2009 р. - 2011 р. на
загальну суму 101324,12 грн., а саме
накладні: №1319 від 04.12.2007р., №1309 від
03.12.2007р., №1330 від 06.12.2007р., №1328 від
06.12.2007р., №1321 від 05.12.2007р., №1320 від
04.12.2007р., №1354 від 12.12.2007р., №1351 від
11.12.2007р., №1368 від 17.12.2007р., №1355 від
12.12.2007р., №1372 від 17.12.2007р., №1369 від
17.12.2007р., №1384 від 21.12.2007р., №1376 від
18.12.2007р., №1396 від 24.12.2007р., №1390 від
24.12.2007р., №1404 від 26.12.2007р., 1397 від 24.12.2007р.,
№1410 від 27.12.2007р., №1405 від 26.12.2007р., №18 від
13.01.2009р., №10 від 09.01.2009р., №37 від 19.01.2009р.,
№23 від 14.01.2009р., №64 від 26.01.2009р., №49 від
22.01.2009р., №92 від 02.02.2009р., №81 від 30.01.2009р.,
№100 від 05.02.2009р., №92/2 від 02.02.2009р., №111 від
11.02.2009р., №106 від 09.02.2009р., №120 від 13.02.2009р.,
№115 від 11.02.2009р., №133 від 18.02.2009р., №124 від
16.02.2009р., №147 від 24.02.2009р., №141 від 20.02.2009р.,
№696 від 05.10.2009р., №149 від 24.02.2009р., №543 від
04.08.2009р., №161 від 02.03.2009р., №595 від 25.08.2009р.,
№472/7 від 0.07.2009р., №500/7 від 17.07.2009р., №502/7
від 20.07.2009р., №577 від 17.08.2009р., №556 від
10.08.2009р., №164 від 03.03.2009р., №591 від 25.08.2009р.,
№674 від 28.09.2009р., №661 від 22.09.2009р., № 800 від
25.11.2009р., № 678 від 29.09.2009р., №710 від
09.10.2009р., №755 від 26.10.2009р., №775/1 від
09.11.2009р., №767/11 від 03.11.2009р., №767 від
03.11.2009р., №780/11 від 12.11.2009р., №24 від
18.01.2010р., №788 від 16.11.2009р., №788/11 від
16.11.2009р., №794/11 від 23.11.2009р., №87 від
09.02.2010р., №91 від 10.02.2009р., №121 від 23.02.2010р.,
№127 від 25.02.2010р., №174 від 10.03.2009р., №137 від
02.03.2010р., №178 від 22.03.2010р., №156 від 10.03.2010р.,
№9 від 09.01.2009р., №240 від 20.04.2010р., №220 від
14.03.2011р., №80 від 01.02.2011р., №113 від 10.02.2011р.,
№107 від 09.02.2011р., №140 від 17.02.2011р., №130 від
15.02.2011р., №165 від 24.02.2011р., №154 від 22.02.2011р.,
№268 від 01.04.2011р., №242 від 22.03.2011р. При
цьому, суд зазначає, що в наданих
позивачем накладних відсутнє
посилання на Договір постачання товару
№7 від 11.01.2005 року як на підставу
здійснення поставки.

В Акті звірки розрахунків станом на
31.08.2011р., підписаного між ФОП ОСОБА_3 та
КП "Кобза" містяться посилання на інші
накладні, ніж надані позивачем, а саме:
ПН-0000005 (04.01.11), ПН-0000011 (05.01.11), ПН-0000131
(17.01.11), ПН-0000051 (21.01.11), ПН-0000287 (01.02.11),
ПН-0000286 (03.02.11), ПН-0000284 (04.02.11), ПН-0000241
(10.02.11), ПН-0000366 (15.02.11), ПН-0000369 (17.02.11),
ПН-0000376 (22.02.11), ПН-0000377 (24.02.11), ПН-0000573
(14.03.11), ПН-0000572 (15.03.11), ПН-0000574 (22.03.11),
ПН-0000736 (01.04.11), ПН-0000731 (11.04.11), ПН-0000813
(19.04.11), ПН-0000814 (20.04.11).

Також, як вбачається з наявних в
матеріалах справи банківськиїх
виписок, що накладні №1309 від 03.12.2007р.,
№1319 від 04.12.2007р., №1330 від 06.12.2007р., №1328
від 06.12.2007р., №1321 від 05.12.2007р., №1354 від
12.12.2007р., №1355 від 12.12.2007р., №1368 від
17.12.2007р., №1376 від 18.12.2007р., №1390 від
24.12.2007р., №1396 від 24.12.2007р., 1397 від 24.12.2007р.,
№1384 від 21.12.2007р., №1351 від 11.12.2007р., №1372
від 17.12.2007р., №1369 від 17.12.2007р., №1404 від
26.12.2007р., №1405 від 26.12.2007р., №64 від 26.01.2009р.,
№710 від 09.10.2009р., №92 від 02.02.2009р., №18 від
13.01.2009р., №10 від 09.01.2009р., №23 від 14.01.2009р.,
№81 від 30.01.2009р., №115 від 11.02.2009р., №37 від
19.01.2009р., №124 від 16.02.2009р., №120 від 13.02.2009р.,
№161 від 02.03.2009р., №127 від 25.02.2010р., №240 від
20.04.2010р., №80 від 01.02.2011р., №165 від 24.02.2011р.,
№154 від 22.02.2011р., №140 від 17.02.2011р.
оплачені КП "Кобза" в повному обсязі, та
накладні №100 від 05.02.2009р., №130 від
15.02.2011р. оплачені на суму 488,65 грн. та 786,34
грн. відповідно.

З банківських виписок також вбачається
здійснення КП "Кобза" оплати за
поставлені товари на підставі
накладних, які відсутні в матеріалах
справи.

З наданих до суду документів не
вбачається, що поставки товару в рамках
позовних вимог здійснювались саме за
договором № 7 від 11.01.2005 року, на який
посилається позивач в якості підстави
позовних вимог. До матеріалів справи
взагалі не додано жодних доказів, які б
свідчили про здійснення позивачем
поставки товару за договором № 7 від
11.01.2005 року.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Зважаючи на наведені приписи
процесуального закону, судом оцінені
та не прийняті до уваги посилання
позивача на підписані відповідачем
акти звіряння розрахунків.

Акт звірки розрахунків станом на 31.08.2011
року не є первинним документом в
розумінні ст. ст. 1, 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Чинним
законодавством акту звірки
взаєморозрахунків не надано юридичної
сили як доказу наявності або
відсутності обов'язку сплатити грошові
кошти. З огляду на норми ст. ст. 9, 10
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
акт звірки взаєморозрахунків є
зведеним обліковим документом, який
відображає загальну суму
заборгованості та фіксує стан
розрахунків між сторонами, але сам по
собі не породжує будь-яких прав та
обов'язків сторін. В той же час факт
здійснення будь-якої господарської
операції (в тому числі передачі товару,
сплати грошових коштів тощо), а також
зобов'язання сторін можуть
засвідчувати тільки первинні
документи.

Грошові зобов'язання сторін можуть
підтверджуватись лише первинними
документами, тоді як, Акт звірки
розрахунків станом на 31.08.2011 року не є
первинним документом, він не може
підтверджувати здійснення
господарських операцій та створювати
будь-які права та обов'язки для сторін.

Наведене стосується і наявного в
матеріалах справи Акту звірки від
31.12.2009 року, підписаного між ФОП ОСОБА_3
та КП "Кобза".

Щодо наявних в матеріалах справи
Договору про реструктуризацію
заборгованості від 30.11.2011 року та Акту
узгодження суми заборгованості
(основного зобов'язання) від 31.03.2012 року,
то суд зазначає, що в Договорі про
реструктуризацію заборгованості від
30.11.2011 року, укладеному між ФОП ОСОБА_3
та КП "Кобза" зазначено про
заборгованість КП "Кобза" за Договором
постачання товару №7 від 11.01.2005 року, а в
Акті узгодження суми заборгованості
(основного зобов'язання) від 31.03.2012 року
містяться відомості щодо
правонаступництва КП "Кобза" та
загальної суми заборгованості КП
"Кобза" перед ФОП ОСОБА_3 станом на 31.03.2012
року. Тобто, дані документи, також, не є
первинними документами, які можуть
підтверджувати факт здійснення
господарських операцій.

З огляду на відсутність та
недоведеність здійснення поставки
товарів за договором № 7 від 11.01.2005 року,
суд робить висновок про те, що факт
порушення відповідачем умов договору
№ 7 від 11.01.2005 року є таким, що
недоведений.

Колегія суддів робить висновок про те,
що позивачем до матеріалів справи не
додано доказів, які б підтверджували
наявність обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, а саме -
порушення відповідачем умов договору
№ 7 від 11.01.2005 року.

Враховуючи викладене, суд робить
висновок про те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 60289,73 грн. в
якості основного боргу є
необґрунтованими та недоведеними, та, з
огляду на таке, вірно не задоволені
судом першої інстанції.

Як зазначалось, підставою для
стягнення з відповідача пені в сумі
15767,16 грн. позивачем було визначено п. 3.1.
договору про реструктуризацію
заборгованості від 30.11.2011 року,
відповідно до якого у разі невчасної
оплати вартості товару згідно п. 1.1.
цього Договору, боржнику нараховується
пеня в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діє на час невиконання
зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

З огляду на те, що позивачем не доведено
здійснення поставки товару за
договором № 7 від 11.01.2005 року, та, як
наслідок, порушення відповідачем
зобов'язань за цим договором, вимоги
про стягнення пені у відповідності до
п. 3.1. договору про реструктуризацію
заборгованості від 30.11.2011 року, також є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є не
обґрунтованими та такими, у задоволені
яких вірно відмовлено судом першої
інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було зазначено про сплив
позовної давності при поданні позову у
данній справі.

З цього приводу судова колегія
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно
до ст. 256 Цивільного кодексу України
встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Суд зазначає, що положення закону про
правові наслідки спливу позовної
давності можуть застосовуватися лише у
тих випадках, коли буде доведено
існування самого суб'єктивного
цивільного права і факт його порушення
або оспорювання. Якщо ж під час
розгляду справи буде встановлено, що у
позивача немає суб'єктивного права, про
захист якого він просить, або ж воно не
порушувалось чи не оспорювалось, суд
повинен відмовити в позові не через
пропущення позовної давності, а за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Враховуючи те, що судом відмовлено в
задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Комунального підприємства
"Госпкомобслуговування" про стягнення
76046,89 грн. з підстав необґрунтованості
позовних вимог, то позов в даній
частині не підлягає задоволенню саме з
вказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що
висновок суду першої інстанції про
порушення строків позовної давності є
хибним, судова колегія до уваги не
приймає, оскільки, як вбачається з
оскаржуваного рішення, строки позовної
давності не підлягають застосуванню з
огляду на наведені вище обставини, та,
відповідно судом не було зроблено
висновків про порушення строків
позовної давності.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
17.06.2014 року у справі № 910/14630/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення
господарського суду міста Києва від
17.06.2014 року у справі № 910/14630/13 є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення
господарського суду міста Києва від
17.06.2014 року у справі № 910/14630/13 - залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 року у справі № 910/14630/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14630/13 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала