м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9230/14 09.10.14
За позовомТовариства з обмеженою
«АЛАМАН-КРОС»ДоПублічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
Прозобов'язання вчинити дії
Суддя Домнічева І.О.
від позивача: Камільовський В.В. - за
від відповідача: Калашнікова О.А. - за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "АЛАМАН-КРОС"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум"
про зобов'язання вчинити дії.
Ухвалою від 16.05.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 03.06.2014 р.
У судовому засіданні 03.06.2014 р. було
оголошено перерву до 17.06.2014 р.
Ухвалою від 17.06.2014 р. розгляд
справи відкладено на 08.07.2014 р.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
08.07.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. у відпустці, справу
передано для розгляду судді Літвіновій
Ухвалою від 08.07.2014 р. розгляд
справи призначено на 14.08.2014 р.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
05.08.2014 р. у зв'язку з поверненням з
відпустки справу передано для розгляду
судді Домнічевій І.О.
В судовому засіданні 14.08.2014 р.
оголошено перерву до 02.08.2014 р.
В судовому засіданні 02.08.2014 р.
оголошено перерву до 16.09.2014 р.
В судовому засіданні 16.09.2014 р.
оголошено перерву до 02.10.2014 р.
Ухвалою від 02.10.2014 р. продовжено
строк розгляду справи у порядку ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України, в судовому засіданні
оголошено перерву до 09.10.2014 р.
На виконання вимог ухвали суду
від 16.05.2014 р. сторонами було надано
додаткові документи та пояснення по
справі.
Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив в повному
В судовому засіданні 09.10.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

При розгляді матеріалів справи
встановлено, наступне.

14.03.2013 р. між Публічним
акціонерним товариством «Банк Форум»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДЦ Делта Спорт» було
укладено Кредитний договір №
1-0008/13/11-KLMV.

За умовами договору, ПАТ «Банк
Форум» відкриває Товариству з
обмеженою відповідальністю «ДЦ Делта
Спорт» не відновлювальну
мультивалютну кредитну лінію, в рамках
якої надає останньому кредитні кошти
окремими частинами надалі - «Вибірки»,
на засадах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, в межах
визначеної договором граничної суми
коштів (кредитний ліміт), а Товариство
зобов'язується вчасно погашати банку
заборгованість за кредитом, а також
сплачувати на користь Кредитора (Банку)
проценти та комісії в розмірі, в строки
(терміни) та на умовах, визначених
договором.

Як зазначає позивач у своїй
позовній заяві, одним із поручителів за
вищезазначеним кредитним договором
стало Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аламан-Крос»,
відповідач у справі, що
підтверджується договором поруки №
1-0030/13/11-Р від 14.03.2013 р., відповідно до
змісту якого відповідач поручається
перед кредитором за належне та
своєчасне виконання ТОВ «ДЦ Делта
Спорт», у повному обсязі зобов'язань за
Кредитним договором № 1-0008/13/11-KLMV від
14.03.2013 р., укладений між Банком та ТОВ
«ДЦ Делта Спорт», включаючи всі дійсні
та/або майнові зміни, та/або доповнення,
внесені та/або такі, що можуть бути
внесені в майбутньому.

Як вказує позивач, ТОВ «ДЦ Делта
Спорт» вчасно та у повному обсязі
здійснювало погашення кредиту, згідно
графіка, наведеного в п. 1.5. договору.
Останні платежі було здійснено 12.03.2014 р.
в рахунок погашення тіла кредиту в
розмірі 1 300 000,00 грн., а також 28.02.2014 р. - 384
366,03 грн. та 49 513,89 дол. США в рахунок
погашення процентів за користування
кредитом за лютий 2014 р.

В позовній заяві зазначено про те,
що платежі за березень-квітень 2014 р. ТОВ
«ДЦ Делта Спорт» здійснити не змогло,
внаслідок того, що підприємству було
відмовлено у списанні коштів з
рахунків, відкритих у відповідача.

За таких обставин позивач,
керуючись договором поруки спробувало
здійснити переказ грошових коштів із
рахунку відкритого у відповідача в
рахунок повернення суми кредиту та
погашення процентів за користування
кредитом у розмірі 3 372 561,85 грн. Проте, як
вказує позивач, у списанні коштів із
рахунку підприємства банком було
відмовлено, що підтверджується
роздруківкою із автоматизованої
банківської системи «IFOBS Клієнт-банк».

Крім того, ПАТ «Банк Форум» було
надіслано лист вих. № 567/13 від
02.04.2014 р., яким у списанні коштів з
рахунку ТОВ «ДЦ Делта Спорт» та
підприємств поручителів відмовлено, та
зазначено, що погашення заборгованості
за кредитними договорами, позичальники
та/або поручителі можуть здійснювати
виключно шляхом внесення коштів через
касу банку або направлення коштів на
погашення з рахунків, що відкриті в
інших банках.

Позивач категорично не
погоджується з діями банку та просить
позов задовольнити.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
14.03.2014 № 14 «Про виведення з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації»
у публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» запроваджено тимчасову
адміністрацію строком на три місяці з 14
березня 2014 року по 13 червня 2014 року.

Крім того, рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 16.06.2014 № 49 «Про
початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію» на підставі Постанови
Правління Національного банку України
від 13.06.2014 № 355 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
публічного акціонерного товариства
«Банк «Форум» вирішено розпочати
ліквідацію публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» відповідно до
плану врегулювання з 16 червня 2014 року.

Тобто, станом на момент звернення
позивача з позовом до суду у
відповідача запроваджена тимчасова
адміністрація, а на момент вирішення
спору - відкликано банківську ліцензію
та розпочато процедуру ліквідації.

За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (стаття 321 ЦК України).

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» метою цього Закону є захист прав
і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
цьому Законі термін «вкладник»
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката».

А тому, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
«вкладник» у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, указаний Закон не дає
визначення поняття «кредитор банку».
Визначення терміну «кредитор банку»
міститься у статті 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність», та
під яким розуміється - юридична або
фізична особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 ЦК України,
за договором банківського рахунка
банк, зокрема, зобов'язується
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» переказ коштів - рух
певної суми коштів з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та,
зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК
України, зобов'язання щодо переказу
коштів з рахунку позивача, відкритому у
відповідача, на його рахунок в іншому
банку чи на рахунок контрагента
позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених
положень, позивач є кредитором банку на
якого поширюються обмеження
встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», і
тому не можуть бути задоволені його
вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від
часу запровадження у останньому
тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту
третього частини 2 статті 37 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» уповноважена
особа Фонду має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на продовження виконання
Відповідачем спірних платіжних
доручень Позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача
переказати грошові кошти не підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач скористався
передбаченим Законом № 4452 правом та
звернувся до банку із заявою про
визнання його кредиторських вимог
15.07.2014 р., а отже, визнав себе кредитором
банку за договором банківського
рахунку.

До того ж, слід зазначити, що Законом
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» такого способу
задоволення вимог кредиторів як
перерахування грошових коштів, які
містяться на рахунку кредитора в
рахунок погашення його зобов'язань по
кредитному договору не передбачено.
Так, зазначений Закон передбачає
єдиний порядок задоволення вимог
кредиторів, який полягає в заявлені
кредиторами вимог до Уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію банку та
акцептування вимог Уповноваженою
особою.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 33, ст. ст. 34, 44, 49, ст. ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.10.2014 р.

Суддя
І.О. Домнічева