ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.10.14р. Справа № 904/6234/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агроальянс", м.
Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Ас-Терра", м. Підгородне

до відповідача-2: Приватного
агропромислового підприємства
"Медобори", с. Зелене Гусятинського
району

про стягнення 6 181 026,94 грн.

та за зустрічним позовом Приватного
агропромислового підприємства
"Медобори", с. Зелене
Гусятинського району Тернопільської
області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агроальянс", м.
Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Ас-Терра", м. Підгородне

про визнання ч.2 п.8.1 Договору
фінансового лізингу №88АА-13 від 10.07.2013
року та визнання недійсним ч.2 п.8.1
Договору фінансового лізингу №89АА-13
від 10.07.2013 року

Суддя Первушин Ю.Ю.

Представники:

Від позивача: Міхнюк Є.М., довіреність
№1401/14-1 від 14.01.2014 року, представник;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2 (позивача за
зустрічним позовом): Курбак Ж.Б.,
довіреність №1.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агроальянс" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Ас-Терра" (далі - відповідач-1) та
Приватного агропромислового
підприємства "Медобори" (далі -
Відповідач-2) в якому просить суд
солідарно стягнути з відповідача-1 та
відповідача-2 заборгованість у розмірі
1000,00 грн. за договором поруки, та
стягнути з відповідача-2
заборгованість у розмірі 6 180 026, 94 грн.,
судові витрати покласти на
відповідача-2.

Позивач обґрунтовує свої вимоги
невиконанням відповідачем-2
зобов'язань за договорами фінансового
лізингу № 88АА-13 від 10.07.2013 року та
№89АА-13 від 10.07.2014 року, в частині оплати
суми лізингових платежів.

Ухвалою господарського суду від 20.08.2014
року порушено провадження у справі
№ 904/6234/14 та призначено справу до
розгляду у судовому засіданні на 04.09.2014
року.

У судове засідання 04.09.2014 року
представники відповідача-1,2 не
з'явився. 03.09.2014 року до канцелярії
господарського суду від представника
відповідача-2 надійшла телеграма, в
якій останній просить суд відкласти
розгляд справи, у зв'язку з
неможливістю прийняти участь у
судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2014
року розгляд справи відкладено на
22.09.2014 року, у зв'язку з неявкою
представників відповідача-1,2 та
необхідністю витребування додаткових
документів.

Представник відповідача-1 у судове
засідання 22.09.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив,
клопотання про відкладення розгляду
справи до суду не надіслав.

22.09.2014 року до канцелярії суду від
представника відповідача-2 надійшла
зустрічна позовна заява (а.с. 65-67) в якій
останній просить суд визнати недійсним
ч.2 п.8.1 Договору фінансового лізингу
№88АА-13 від 10.07.2013 року укладеного між
ТОВ "Торговий дім Агроальянс" та ПАП
"Медобори", та визнати недійсним ч.2 п.8.1
Договору фінансового лізингу №89АА-13
від 10.07.2013 року укладеним між ТОВ
"Торговий дім Агроальянс" та ПАП
"Медобори". Також, надав відзив на
позовну заяву (а. с. 58), в якому заперечує
проти задоволення позовних вимог та
вважає їх незаконними. Ухвалою
господарського суду від 22.09.2014 року
зустрічну позовну заяву прийнято до
спільного розгляду з первісним
позовом, та призначено до розгляду в
засіданні на 22.09.2014 року на 14:45хв.

У судовому засіданні 22.09.2014 року
представник позивача подав заяву про
забезпечення позову вих. № 2209/14-1юр від
22.09.2014 року (а. с. 60-63), в якій просить суд
вжити заходи по забезпеченню позову
шляхом накладання арешту, що належать
Приватному агропромисловому
підприємству "Медобори", які
знаходяться на розрахункових рахунках
виявлених державним виконавцем під час
виконання судової ухвали, у межах
розміру позовних вимог, а саме 6 181 026,94
грн.; заборонити Приватному
агропромисловому підприємству
"Медобори" вчиняти дії щодо відчуження
рухомого та нерухомого майна, у межах
розміру позовних вимог, а саме 6 181 026, 94
грн. В обґрунтування своєї заяви,
позивач посилається на те, що
Відповідач-2 знаходиться у скрутному
матеріальному становищі, не сплачує
заборгованість, не виконує
зобов'язання за договорами, не має
основних фондів, статутний капітал
підприємства складає 151 035, 40 грн., що не
покриває його витрати, що є підставою
вважати, що Відповідач - 2 своїми діями
ухиляється від виконання зобов'язання.
В задоволенні заяви про забезпечення
позову відмовлено, оскільки Позивач не
надав жодних доказів в підтвердження
своїх доводів, а також через
відсутність доказів, щодо реальної
загрози невиконання чи утруднення
виконання рішення суду у випадку
задоволення позову, у зв'язку з чим, суд
не знаходить підстав для задоволення
заяви про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду від 22.09.2014
року розгляд справи відкладено на
30.09.2014 року, у зв'язку з неявкою
представників відповідача-1 та
необхідністю витребування додаткових
документів.

Представники позивача та відповідача-1
у судове засідання не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили.

30.09.2014 року від представника Позивача
надійшов відзив на заяву про
забезпечення позову (а. с. 89-90), а також
відзив на зустрічну позовну заяву №
3009/14-1юр від 30.09.2014 року (а. с. 109-114) в якій
останній зазначає, що не погоджується з
зустрічною позовною заявою та вважає
її не обґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 30.09.2014 року
представник відповідача-2 подав заяву
про колегіальний розгляд справи (а. с.
124), а також, письмові доповнення до
відзиву на позовну заяву (а. с. 125-126).

Ухвалою господарського суду від 30.09.2014
року розгляд справи відкладено на
10.10.2014 року, у зв'язку з неявкою
представників позивача та
відповідача-1 та необхідністю
витребування додаткових документів.

10.10.2014 року до канцелярії суду надійшло
клопотання №3009/14-1 від 30.09.2014 року (а. с.
134-135) від представника відповідача - 1
про долучення до матеріалів справи
оригінал платіжного доручення про
сплату 1000,00 грн. відповідно до договору
поруки № 89АА-13-ПОР, та просить
суд розглянути справу за наявними в
ньому матеріалами, без участі
представника відповідача - 1.

У судовому засіданні 10.10.2014 року
представник відповідача - 2 подав
клопотання про долучення до матеріалів
справи копії виконавчого напису
нотаріуса та акти державного виконавця
(а. с. 136-140). Також, подано письмові
пояснення в яких останній посилається
на те, що договори фінансового лізингу
від 10.07.2013 року були укладені на край
невигідних умовах, оскільки укладення
провачину здійснювалось під тиском
обставин, що змусили ПАТ "Медобори"
вчинити правочин на невигідних для
себе умовах (а. с. 141).

Відповідач - 1 у судове засіданні 10.10.2014
року не з'явився, свого представника в
судове засідання не направив.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності представника
відповідача - 1, за наявними в ній
матеріалами.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу
представниками сторін не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 10.10.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача - 2, оцінивши
надані до матеріалів справи докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Агроальянс" (далі -
Позивач/Лізингодавець) та Приватним
агропромисловим підприємством
"Медобори" (далі -
Відповідач-2/Лізингоодержувач)
укладено договір фінансового лізингу
№89АА-13 (Далі - Договір № 89АА-13, а. с. 17-19),
відповідно до умов якого Лізингодавець
передає на умовах фінансового лізингу
у платне користування Предмет лізингу
(далі - Предмет лізингу або Майно), а
Лізингоодержувач приймає Предмет
лізингу та зобов'язується сплачувати
лізингові платежі на умовах цього
Договору. Найменування, марка, модель,
рік випуску, ціна одиниці, кількість і
загальна вартість Майна на момент
укладення Договору наведені в Додатку
№ 1 «Специфікація» (далі -
Специфікація).

Відповідно до умов Специфікації майна,
за договором №89АА-13 передавалася
Жниварка Case IH MRX 870 сер. № 78664200, 2013 року
на загальну суму 36 000,00 Євро (а.с. 20).

Вартість майна становить гривневий
еквівалент 36 000,00 Євро, що
розраховується за курсом продажу Євро,
встановлений у міжбанківській
інформаційній системі «УкрДелінг»,
інформацією станом на 16:00 за Київським
часом на дату, що передує даті
укладання цього договору та на дату
укладання цього договору становить 377
517,60 грн., у тому числі, ПДВ 62 919,60 грн.
Вартість майна у гривні підлягає
перерахуванню за міжбанківським
курсом на дату, що передує даті
підписання Акту приймання-передачі
Майно, відповідно до умов п.
2.1.1 Договору (п.2.1 договору).

За умовами розділу 3 Договору, усі
платежі за Договором Лізингоодержувач
зобов'язаний здійснювати в
національній валюті України (гривнях)
відповідно до умов Договору та Додатку
№ 2 «Графік внесення лізингових
платежів» до Договору (далі - Графік)
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок Лізингодавця,
вказаний в Договорі (п. 3.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що
авансовий платіж Лізингоодержувача в
рахунок оплати Майна складає 20 % від
вартості Майна та складає 7200 Євро, та
підлягає сплаті в термін до 26.09.2013 року
включно.

Відповідно до п. 4.2 Договору, передача
Лізингодавцем і прийом
Лізингоодержувачем майна в лізинг
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі майна, за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе,
буд. 62 а. Майно вважається переданим з
дати підписання акта
приймання-передачі майна.

Як свідчить з матеріалів справи, на
виконання умов Договору сторонами
укладений акт приймання - передачі від
10.10.2013 року, відповідно до якого
Лізингодавець передав, а
Лізингоодержувач прийняв предмет
лізингу (а. с. 22).

Відповідно до п. 3.4 Договору розмір,
склад, терміни сплати лізингових
платежів встановлюються в Графіку, що є
невід'ємною частиною Договору. Сума
чергового є гривневим еквівалентом
відповідної суми в Євро, зазначеної в
Графіку, виходячи з міжбанківському
курсу на дату, що передує даті сплати
Лізингоодержувачем чергового
Лізингового Платежу, зазначеного в
рафіку. Такий порядок застосовується
до усіх Лізингових платежів та
будь-яких інших сум, які підлягають
сплаті або залишаються несплаченими.
Сторони домовилися, що при зміні
міжбанківського курсу фактичної
оплати, міжбанківського курсу Графіку,
міжбанківського курсу Акту
приймання-передачі по відношенню до
міжбанківського курсу Договору,
пропорційно автоматично змінюється і
Ціна Договору в гривні і в даному
випадку, не потреби в підписанні
додаткової угоди про зміну Ціни
Договору в гривні.

Згідно п. 3.4.1. Договору у випадку, якщо
Лізингоодержувач здійснить оплату
лізингового платежу після строку його
оплати, вказаного в Графіку, і на дату
фактичної оплати лізингового платежу
міжбанківський курс фактичної оплати
лізингового платежу буде більшим, ніж
міжбанківський курс Графіку,
Лізингоодержувач зобов'язаний
здійснити оплату такого лізингового
платежу, виходячи з міжбанківського
курсу фактичної оплати.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
на підставі п. 3.4.1. Договору, усі
несплачені Відповідачем - 2 лізингові
платежі розраховувались виходячи з
курсу продажу Євро, встановленому у
міжбанківській інформаційній системі
«УкрДілінг», сформованим на 16:00 за
Київським часом на дату (останній
робочій день), що передує даті
складання позовної заяви, а саме на
28.07.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
фінансовий лізинг» Лізингодавець має
право відмовитися від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу від Лізингоодержувача у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
Лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі та прострочення сплати
становить більше 30 днів.

У зв'язку з неналежним виконанням
Відповідачем - 2 умов Договору №89АА-13
від 10.07.2013 року, а саме допущено
прострочення оплати передбачених
графіком лізингових платежів, Позивач
керуючись нормами п. 3 ст. 7 Закону
України «Про фінансовий лізинг» та
умовами п. 9.2.1 Договору, 25.12.2013 року
надіслав Відповідачу - 2 повідомлення
про розірвання договору № 2512/13-3юр (а.с.
23), яке відповідач - 2 отримав 30.12.2013 року,
що підтверджується копіює поштового
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 26).

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
фінансовий лізинг» відмова від
договору лізингу є вчиненою з моменту,
коли інша сторона довідалася або могла
довідатися про таку відмову.

Враховуючи вищевикладене, Договір
фінансового лізингу № 89АА-13 припинив
свою дію 30.12.2013 року.

Згідно п. 3.1 Договору відповідач 1
зобов'язаний здійснювати усі платежі
відповідно до умов цього Договору та
Графіку шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок Позивача,
вказаний у цьому Договорі.

Відповідно до п. 6.1.3 Договору, у випадку,
якщо Лізингоодержувач не сплатив
Лізингові становить більше 60
календарних днів, платежі частково або
у повному обсязі та прострочив оплати
Лізингодавець має право заявити всі
несплачені Лізингові платежі та інші
платежі за Договором належними до
сплати, навіть якщо строк їх оплати за
договором ще не настав.

Згідно наданого Позивачем розрахунку
(таблиця - а.с. 6) заборгованість
Відповідача - 2 перед Позивачем за
Договором № 89АА-13 від 10.07.2013 року
становить 345 379, 33 грн.

На час розгляду справи доказів оплати
лізингових платежів за Договором №
89АА-13 від 10.07.2013 року на загальну в суму
345 379, 33 грн. Відповідач-2 не надав, доводи
позивача, наведені в обґрунтування
позову, не спростував.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про стягнення з Відповідача-2 на
користь Позивача заборгованості за
Договором№ 89АА-13 в сумі 345 379, 33 грн. є
правомірними і підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку,
якщо Відповідач-2 порушить строк оплати
будь-якого лізингового платежу, який
встановлений в Графіку, він сплачує
Позивачу штраф у розмірі:

- 10 відсотка від суми простроченого
лізингового платежу, якщо прострочення
оплати складає від 1 (одного) до 30
(тридцяти) календарних днів включно;

- проценти у розмірі 365 (триста
шістдесят п'ять) відсотків річних від
суми простроченого Лізингового
платежу за весь час прострочення, якщо
прострочення оплати складає більше 30
(тридцяти календарних днів). Крім того,
якщо прострочення оплати складає
більше 30 (тридцяти) календарних днів.
Лізингодавець додатково має право
стягнути з Лізингоодержувача штраф у
розмірі 20 (двадцяти) відсотків від
Вартості Майна (в гривнях), зазначеної у
п. 2.1 Договору.

На підставі п. 8.1 Договору та
вищезазначеної норми закону позивачем
було нараховано штраф за прострочення
оплати лізингових платежів на загальну
суму 69 075, 87 грн. та 365% річних за період з
20.10.2013 року по 28.07.2014 року на загальну
суму 820 764, 01 грн., розрахунки (а. с. 6) яких
перевірено господарським судом.

Після перерахунку відповідно до
вимогам чинного законодавства,
господарським судом встановлено, що
сума 365% річних за заявлений позивачем
період становить 838355, 95 грн., тобто
більша за заявлену до стягнення
Позивачем, але враховуючи те, що суд не
має права виходити за межі позовних
вимог стягненню підлягає 365% річних у
розмірі 820 764, 01 грн. Крім того, вивчивши
умови укладеного сторонами договору,
господарський суд вважає, що даний
договір був укладений на невигідних
для відповідача - 2 умовах, на підставі
чого вважає за можливе зменшити
розмірі штрафу на 50%. Таким чином, штраф
який підлягає стягненню з відповідача -
2 на користь Позивача становить 34 537, 90
грн. (69 075, 87 - 50%).

Також, 10.07.2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Агроальянс" (далі -
Позивач/Лізингодавець) та Приватним
агропромисловим підприємством
"Медобори" (далі -
Відповідач-2/Лізингоодержувач)
укладено договір фінансового лізингу
№88АА-13 (Далі - Договір № 88АА-13, а.с. 27-29),
відповідно до умов якого Лізингодавець
передає на умовах фінансового лізингу
у платне користування Предмет лізингу,
а Лізингоодержувач приймає Предмет
лізингу та зобов'язується сплачувати
лізингові платежі на умовах цього
Договору. Найменування, марка, модель,
рік випуску, ціна одиниці, кількість і
загальна вартість Майна на момент
укладення Договору наведені в Додатку
№ 1 «Специфікація».

Відповідно до умов Специфікації майна,
за договором №88АА-13 передавалася
Жниварка зернова САSE ЗМ25FS сер. № YCZK59466,
2012 року на загальну суму 35 000,00 доларів
США та Комбайн САSE ІН5130, сер. № YCG008020,
2012 року на загальну суму 215 300,00 доларів
США (а. с. 30).

Вартість майна становить гривневий
еквівалент 250 700, 00 доларів США, що
розраховується за курсом продажу
Долару США, встановлений у
міжбанківській інформаційній системі
«УкрДелінк», інформацією станом на 16:00
за Київським часом на дату, що передує
дай укладання цього договору та на дату
укладання цього договору становить 2 044
959, 90 грн., у тому числі, ПДВ 340 826, 65 грн.
Вартість майна у гривні підлягає
перерахуванню за міжбанківським
курсом на дату, що передує даті
підписання Акту приймання-передачі
Майн, відповідно до умов п. 2.1.1 Договору
(п.2.1 договору).

За умовами розділу 3 Договору, усі
платежі за Договором Лізингоодержувач
зобов'язаний здійснювати в
національній валюті України (гривнях)
відповідно до умов Договору та Додатку
№ 2 «Графік внесення лізингових
платежів» до Договору (надалі - Графік)
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок Лізингодавця,
вказаний в Договорі (п. 3.1 Договору).
Авансовий платіж Лізингоодержувача в
рахунок оплати Майна складає 15 % від
вартості Майна та складає 37 605,00 доларів
США, та підлягає сплаті в термін до
26.09.2013 року включно (п. 3.2 Договору).

Як свідчить з матеріалів справи, на
виконання умов Договору сторонами
укладений акт приймання - передачі від
03.10.2013 року, відповідно до якого
Лізингодавець передав, а
Лізингоодержувач прийняв предмет
лізингу (а.с. 32).

Відповідно до п. 3.4 Договору розмір,
склад, терміни сплати лізингових
платежів встановлюються в Графіку, що є
невід'ємною частиною Договору. Сума
чергового є гривневим еквівалентом
відповідної суми в Доларі США,
зазначеної в Графіку, виходячи з
міжбанківському курсу на дату, що
передує даті сплати
Лізингоодержувачем чергового
Лізингового Платежу, зазначеного в
рафіку. Такий порядок застосовується
до усіх Лізингових платежів та
будь-яких інших сум, які підлягають
сплаті або залишаються несплаченими,
згідно з Договором № 88АА-13. Сторони
домовилися, що при зміні
міжбанківського курсу фактичної
оплати, міжбанківського курсу Графіку,
міжбанківського курсу Акту
приймання-передачі по відношенню до
міжбанківського курсу Договору,
пропорційно автоматично змінюється і
Ціна Договору в гривні і в даному
випадку, не має потреби в підписанні
додаткової угоди про зміну Ціни
Договору в гривні.

Згідно п. 3.4.1. Договору у випадку, якщо
Лізингоодержувач здійснить оплату
лізингового платежу після строку його
оплати, вказаного в Графіку, і на дату
фактичної оплати лізингового платежу
міжбанківський курс фактичної оплати
лізингового платежу буде більшим, ніж
міжбанківський курс Графіку,
Лізингоодержувач зобов'язаний
здійснити оплату такого лізингового
платежу, виходячи з міжбанківського
курсу фактичної оплати.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
на підставі п. 3.4.1. Договору, усі
несплачені Відповідачем - 2 лізингові
платежі розраховувались виходячи з
курсу продажу долару США,
встановленому у міжбанківській
інформаційній системі «УкрДілінг»,
сформованим на 16:00 за Київським часом
на дату (останній робочій день), що
передує даті складання позовної заяви,
а саме на 28.07.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
фінансовий лізинг» Лізингодавець має
право відмовитися від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу від Лізингоодержувача у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
Лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі та прострочення сплати
становить більше 30 днів.

У зв'язку з неналежним виконанням
Відповідачем - 2 умов Договору №88АА-13
від 10.07.2013 року, а саме допущено
прострочення оплати передбачених
графіком лізингових платежів, Позивач
керуючись нормами п. 3 ст. 7 Закону
України «Про фінансовий лізинг» та
умовами п. 9.2.1 Договору, 25.12.2013 року
надіслав Відповідачу - 2 повідомлення
про розірвання договору № 2512/13-1юр (а.с.
33), яке відповідач - 2 отримав 30.12.2013 року,
що підтверджується копіює поштового
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 36).

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
фінансовий лізинг» відмова від
договору лізингу є вчиненою з моменту,
коли інша сторона довідалася або могла
довідатися про таку відмову.

Враховуючи вищевикладене, Договір
фінансового лізингу № 88АА-13 припинив
свою дію 30.12.2013 року.

Згідно п. 3.1 Договору відповідач 1
зобов'язаний здійснювати усі платежі
відповідно до умов цього Договору та
Графіку шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок Позивача,
вказаний у цьому Договорі.

Відповідно до п. 6.1.3 Договору, у випадку,
якщо Лізингоодержувач не сплатив
Лізингові становить більше 60
календарних днів, платежі частково або
у повному обсязі та прострочив оплати
Лізингодавець має право заявити всі
несплачені Лізингові платежі та інші
платежі за Договором належними до
сплати, навіть якщо строк їх оплати за
договорові ще не настав.

Згідно наданого Позивачем розрахунку
(таблиця 2 - а.с. 8) заборгованість
Відповідача - 2 перед Позивачем за
Договором № 88АА-13 від 10.07.2013 року
становить 1 349 572, 87 грн.

На час розгляду справи доказів оплати
лізингових платежів за Договором №
88АА-13 від 10.07.2013 року на загальну в суму 1
349 572, 87 грн. Відповідач-2 не надав, доводи
позивача, наведені в обґрунтування
позову, не спростував.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про стягнення з Відповідача-2 на
користь Позивача заборгованості за
Договором № 88АА-13 в сумі 1 349 572, 87 грн. є
правомірними і підлягають задоволенню.

До даних висновків господарський суд
дійшов з урахуванням того факту, що у
відповідності до п. 6.1.3 Договору № 88АА-13
та Договору № 89АА-13 сторони домовились,
що у разі, якщо Лізингоотримувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
в повному обсязі та прострочення
оплати становить більше 60 календарних
днів, Лізінгодавець, має право заявляти
всі несплачені всі лізингові платежі
та інші платежі за договором належними
до сплати, навіть якщо строк їх оплати
за Договором не настав.

В порушення наведених вище договорів
Відповідач 2 Допустив прострочення
оплати передбачених графіком
лізингових платежів з огляду на що
позивач надіслав Відповідачеві 2
повідомлення про сплату всіх
несплачених лізингових платежів до
сплати та повернення майна № 2412/13-2юр
від 24.12.2013р. по Договору № 89АА-13 та №
2412/13-1юр від 24.12.2013р. по Договору 88АА-13.
(а.с. 94-99), докази поштового відправлення
додано до матеріалів справи.

Заперечуючи проти позову Відповідач 2
наполягав на невірному визначені
вартості майна у Договорах фінансового
лізингу № 88АА-13 та № 89АА-13. Так
відповідач зазначав, що до
невідповідності вимогам законодавства
визначати грошових зобов'язань у
іноземній валюті. Аналізуючи умови
договорів фінансового лізингу суд
дійшов висновку щодо правомірного
визначення грошових зобов'язань умовам
ст. 524 Цивільного кодексу України,
оскільки, умови п. 2.1 укладених
сторонами договорів фінансового
лізингу вказують, що вартість майна
становить гривневий еквівалент до Євро
та Долару США за курсом продажу
встановленим у міжбанківській
інформаційній системі "УкрДілінг".

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 8.1 Договору № 89АА-13 №
88АА-13 у випадку, якщо Відповідач-2
порушить строк оплати будь-якого
лізингового платежу, який встановлений
в Графіку, він сплачує Позивачу штраф у
розмірі:

- 10 відсотків від суми простроченого
лізингового платежу, якщо прострочення
оплати складає від 1 (одного) до 30
(тридцяти) календарних днів включно;

- проценти у розмірі 365 (триста
шістдесят п'ять) відсотків річних від
суми простроченого Лізингового
платежу за весь час прострочення, якщо
прострочення оплати складає більше 30
(тридцяти календарних днів). Крім того,
якщо прострочення оплати складає
більше 30 (тридцяти) календарних днів.
Лізингодавець додатково має право
стягнути з Лізингоодержувача штраф у
розмірі 20 (двадцяти) відсотків від
Вартості Майна (в гривнях), зазначеної у
п. 2.1 Договору.

На підставі п. 8.1 Договору та
вищезазначеної норми закону позивачем
було нараховано штраф за прострочення
оплати лізингових платежів на загальну
суму 269 914, 57 грн. та 365% річних за період з
20.10.2013 року по 28.07.2014 року на загальну
суму 3 326 320, 29 грн., розрахунки (а. с. 9)
яких перевірено господарським судом.

Після перевірки розрахунків
відповідно до вимогам чинного
законодавства, господарським судом
встановлено, що сума 365% річних за
заявлений позивачем період становить 3
314 036, 28 грн., тобто менша за заявлену до
стягнення Позивачем, у зв'язку з чим
позовні вимоги в даній частині
підлягають частковому задоволенню, а
саме у розмірі 3 314 036, 28 грн.

Щодо вимог з приводу застосування до
Відповідача 2 штрафних санкцій у
вигляді 20 відсотків до
Лізингоодержувача у разі прострочення
лізингових платежів на строк більше 30
календарних днів. Суд вважає вимоги
Позивача обґрунтованими, але розмір
штрафних санкцій суд вважає надмірним
у порівняні із наслідками порушення
зобов'язань Відповідачем 2 та з
урахуванням стягнення 365 відсотків
річних. Крім того, вивчивши умови
укладеного сторонами договору,
господарський суд вважає, що даний
договір був укладений на невигідних
для відповідача - 2 умовах, на підставі
чого вважає за можливе зменшити
розмірі штрафу на 50%. Таким чином, штраф
який підлягає стягненню з відповідача -
2 на користь Позивача становить 134 957, 29
грн.

Як свідчить з матеріалів справи, у
забезпечення виконання зобов'язань за
Договорами фінансового лізингу №89АА-13
від 10.07.2013 року та договором
фінансового лізингу №88АА-13 від
10.07.2013 року, між Позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Ас -
Терра" (далі - Відповідач - 1/Поручитель)
укладено Договір поруки "№ 89АА-13 - ПОР,
згідно з яким Поручитель
зобов'язується перед Кредитом
солідарно відповідати за виконання
Відповідачем - 2 зобов'язань перед ТОВ
ТД «Агроальянс». Поручитель відповідає
солідарно за зобов'язаннями Боржника
перед Кредитором, що витікають з
Основного договору. Але в будь-якому
випадку розмір відповідальності не
повинен перевищувати розміру
забезпечуваного зобов'язання,
зазначеного в п. З цього Договору (п. 2.1
договору).

Згідно до п. 3.1 договору поруки
Поручитель відповідає перед
Кредитором за виконання зобов'язань
Боржником, згідно п.1.1. даного договору,
у сумі, що дорівнює 1 000,00 (одна
тисяча) гривень.

Пунктом 3.1 договору поруки від 10 липня
2013 року №89АА-13 - ПОР передбачено, що
Поручитель відповідає перед
Кредитором за виконання зобов'язань
боржником, згідно Основного договору (в
даному випадку договору поставки) у
сумі, що дорівнює 1 000,00 грн.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу
України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя".

10.10.2014 року до канцелярії суду надійшло
клопотання №3009/14-1 від 30.09.2014 року (а. с.
134-135) від представника відповідача - 1
про долучення до матеріалів справи
оригінал платіжного доручення про
сплату 1000,00 грн. відповідно до договору
поруки № 89АА-13-ПОР.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет позову.

Згідно з п.4.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
припиняє провадження у справі у
зв'язку з відсутністю предмета спору,
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору, якщо між
сторонами у зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи.

З огляду на викладене, провадження у
справі щодо солідарного стягнення з
Відповідача 1,2 заборгованості у
розмірі 1000 грн. 00 коп. за Договором
поруки № 89АА-13-ПОР підлягає припиненню
на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, позовні вимоги за
первісним позовом за Договорами №
88АА-13 від 10.07.2014 року та № 89АА-13 від
10.07.2014 року підлягають задоволенню
частково: стягненню підлягає
заборгованість по лізинговим платежам
у розмірі 1 694 952, 20 грн., штраф в розмірі
169 495, 22 грн. та 365% річних в розмірі 4 134 800,
30 грн., в решті позовних вимог слід
відмовити. Провадження у справі щодо
солідарного стягнення з Відповідача 1,2
заборгованості у розмірі 1000 грн. 00 коп.
припинити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Розглянувши зустрічний позов
господарський суд дійшов наступних
висновків.

Як було зазначено вище, 10 липня 2013 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агроальянс" (далі -Відповідач) та
Приватним агропромисловим
підприємством "Медобори" (далі -
Позивач) укладено договір фінансового
лізингу №88АА-13 від 10.07.2013 року (далі -
Договір - 1) та договір фінансового
лізингу №89АА-13 від 10.07.2013 року (далі -
Договір -2), відповідно до умов Договору
- 1, Відповідач як Лізингодавець,
передав на умовах фінансового лізингу
у платне користування Предмет лізингу,
а саме: жниварку САSE ЗМ25FS сер. № YCZK59466,
2012 року та Комбайн САSE ІН5130, сер. №
YCG008020, 2012 року. Згідно умов договору - 2
Відповідач 2, як Лізингодавець, передав
на умовах фінансового лізингу у платне
користування Предмет лізингу, а саме:
жниварку Case IH MRX 870 сер. № 78664200, 2013 року.

Розділом 8 вищевказаних Договорів
передбачена відповідальність сторін
за порушення умов договору, а саме
пунктом 8.1. за порушення строків оплати
ПАП «МЕДОБОРИ», передбачена
відповідальність не лише у вигляді
штрафу в розмірі 10% суми простроченого
лізингового платежу, якщо прострочення
становить від 1 до 30 днів, проценти у
розмірі 365% річних від суми
простроченого лізингового платежу за
весь час прострочення, якщо
прострочення оплати складає більше 30
днів, а також штраф за прострочення
лізингового платежу, якщо прострочення
становить більше 30 днів у розмірі 20% від
вартості майна (в гривнях) зазначеної у
п. 2.1 Договору.

Позивач за зустрічним позовом
зазначає, що умови Договору
фінансового лізингу №88АА-13 від 10.07.2013
року та Договору фінансового лізингу
№89АА-13 від 10.07.2013 були визначені ТОВ
«Торговий дім «Агроальянс», а ПАП
«МЕДОБОРИ» не мало можливості
визначати умови Договору так, як
необхідну сільськогосподарську
техніку, яка стала предметом
фінансового лізингу, могло надати на
умовах фінансового лізингу лише ТОВ
«Торговий дім «Агроальянс». У зв'язку з
чим, погодилось укласти Договори
фінансового лізингу від 10.07.2013 року на
вкрай невигідних умовах, тобто
зазначений договір є таким що
укладений з вадами волі, оскільки
формування волі до укладення правочину
здійснювалося під тиском обставин, що
змусили ПАТ «МЕДОБОРИ» вчинити
правочин на невигідних для себе умовах.

Позивач за зустрічним позовом вважає,
що підписанні Договори, містять
положення, що суперечать вимогам
розумності та справедливості, а також є
вкрай невигідними ПАП «МЕДОБОРИ», та на
підставі ст. 233 Цивільного кодексу
України, просить суд визнати недійсним
ч.2 п.8.1 Договору фінансового лізингу
№88АА-13 від 10.07.2013 року укладеного між
ТОВ "Торговий дім Агроальянс" та ПАП
"Медобори", та визнати недійсним ч.2 п.8.1
Договору фінансового лізингу №89АА-13
від 10.07.2013 року укладеним між ТОВ
"Торговий дім Агроальянс" та ПАП
"Медобори".

Заперечуючи проти зустрічного позову
ТОВ "Торговий дім "Агроальянс" вказував
на відсутність будь-яких тяжких
обставин які б впливали на ПАП
"Медобори" при укладанні договорів. Так,
Відповідач за зустрічним позовом
вказував, що Лізингоотримувач не був
позбавлений права придбати інший
аналогічний товар інших виробників та
у інших дилерів, стосовно визначення
великого розміру річних відсотків, то
сторони виходили з такого. Так,
збільшення розміру відсотків річних не
суперечить умовам ст. 625 ЦК України. ТОВ
"Торговий дім "Агроальянс" також навів
причини з яких наполягав на таких
відсотках. Як пояснював представник
такі умови договору були обумовлені
сторонами та погоджені з метою
упередження відмови сторони
Лізингоотримувача від виконання своїх
зобов'язань. ТОВ "Торговий дім
"Агроальянс" зазначив, що техніка була
передана в лізинг перед збиранням
врожаю та Лізингодавець побоювався
того, що після збирання врожаю
Лізингоотримувач відразу поверне
техніку.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

В частині 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України зазначено, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу
України, правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку
з вчиненням цього правочину.

Позивач на вимогу суду не надав жодних
належних та допустимих доказів, що
правочин вчинений ним під впливом
тяжкої обставини. Представник ПАП
"Медобори" пояснила суду, що саме такі
комбайни із саме такою спеціалізацією
були потрібні для роботи підприємства.
Але, суд ставиться критично до таких
обґрунтувань зустрічного позову,
оскільки, наявність будь якої
заінтересованості з боку набувача
майна не можна вважати тиском тяжких
обставин. Згідно приписів статті 233 ЦК
України саме збігання таких ознак як
вплив тяжких обставин та вкрай
невигідні умови договору можуть бути
підставою для визнання правочину
недійсним. Суд, погоджується із
позивачем за зустрічним позовом про
наявність в п. 8.1 Договорів фінансового
лізингу № 88АА-13 та № 89АА-13 вкрай
невигідних для нього умов, але не
знаходить впливу на лізингоодержувача
тяжких обставин. З огляду не таке, суд
не знайшов підстав для застосування ст.
233 ЦК України до спірних умов договорів.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищевикладене, у
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати за зустрічним позовом
залишаються за Позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, п. 1-1 ст. 80,
82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі №904/6234/14
в частині солідарного стягнення з
відповідача 1, 2 заборгованості у
розмірі 1000 грн. 00 коп. за Договором
поруки № 89АА-13-ПОР від 10.07.2013 року.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного
агропромислового підприємства
"Медобори" (48230, Тернопільська область,
Гусятинський район, с. Зелене, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Агроальянс" (49000, місто
Дніпропетровськ, вулиця Собінова,
будинок 1, ) основний
борг у розмірі 1 694 952, 20 грн. 365 % річних у
розмірі 4 134 800 грн. 30 коп., штраф у
розмірі 169 495 грн. 22 коп., та судовий збір
у розмірі 70 930 грн. 77 коп.

В решті позовних вимог за первісним
позовом - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову -
відмовити повністю.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
оголошення, а у разі якщо в судовому
засідання було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 15.10.2014 року.

Суддя Ю.Ю. Первушин