ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 908/2130/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І.,
суддя Гетьман Р.А.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Корнієнко Л.В. - за
довіреністю від 21.05.2014р. № 233,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Діапазон" (вх. №2700 З/2) на
рішення господарського суду
Запорізької області від 30.07.2014р. у
справі №908/2130/14,

за позовом Приватного підприємства
"Діапазон", м. Запоріжжя,

до Публічного акціонерного товариства
"Дочірній банк Сбербанку Росії", м. Київ,

про визнання недійсним кредитного
договору № 07-Н/07/08/ЮО від 08.10.2007р.,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року Приватне підприємство
"Діапазон" звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою від 17.06.2014р. №
31, в якій просив суд визнати недійсним
договір про відкриття кредитної лінії
від 08.10.2007р. № 07-Н/07/08/ЮО, укладений між
Приватним підприємством "Діапазон" та
Закритим акціонерним товариством "Банк
НРБ"; усі витрати покласти на
відповідача.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 30.07.2014р. у
справі №908/2130/14 (суддя Дроздова С.С.) у
задоволенні позовних вимог Приватного
підприємства "Діапазон", м. Запоріжжя,
до Публічного акціонерного товариства
"Дочірній банк Сбербанку Росії", м. Київ,
відмовлено.

Оскаржуване рішення мотивовано тим, що
оскільки сторони оспорюваного
договору узгодили всі істотні умови
договору відповідного виду, а також
відсутні підстави, передбачені ст. 203
Цивільного кодексу України для
визнання правочину недійсним, таким
чином позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, Приватне
підприємство "Діапазон" звернулося до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
необґрунтованість та незаконність
прийнятого рішення, порушення
господарським судом першої інстанції
норм матеріального права, просило
скасувати рішення господарського суду
Запорізької області від 30.07.2014р. у
справі №908/2130/13 повністю та прийняти
нове судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Приватного
підприємства "Діапазон".

На думку апелянта, відповідач є
нерезидентом в розумінні ч. 2 ст. 63
Господарського кодексу України, у
зв'язку з чим договір про відкриття
кредитної лінії від 08.10.2007р. № 07-Н/07/08/ЮО
відповідно до п. 1.7. постанови Правління
Національного банку України від
17.06.2004р. № 270 "Про затвердження
Положення про порядок отримання
нерезидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентам", а також п. 1 Указу
Президента України від 27.06.1999р. № 734 "Про
врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства"
підлягав обов'язковій реєстрації
Національним банком України, яку не
було здійснено під час його укладення.
Таким чином, апелянт, посилаючись на
положення ст.ст. 4, 10, 203 Цивільного
кодексу України, ст. 179 Господарського
кодексу України, зазначив про
недійсність оспорюваного договору з
підстав вчинення його із порушенням
законодавства відносно його
реєстрації в Національному банку
України.

15.10.2014р. Публічним акціонерним
товариством "Дочірній банк Сбербанку
Росії" подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому відповідач просив суд
відмовити повністю в задоволенні
апеляційної скарги Приватного
підприємства "Діапазон" на рішення
господарського суду Запорізької
області від 30.07.2014р. у справі № 908/2130/14
(вх.№ 9036).

На думку відповідача, оскільки
Публічне акціонерне товариство
"Дочірній банк Сбербанку Росії" є
резидентом України, таким чином
положення постанови Правління
Національного банку України від
17.06.2004р. № 270 "Про затвердження
Положення про порядок отримання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентами" не поширюється
на спірні правовідносини.

Крім того, відповідач вказує, що
сторонами при укладені кредитного
договору були дотримані всі вимоги
ст.ст. 1046-1050 Цивільного кодексу України
та ст.ст. 1054-1056№ Цивільного кодексу
України, що свідчить про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти
апеляційної скарги, просив суд рішення
господарського суду Запорізької
області від 30.07.2014р. у справі № 908/2130/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи належним чином
повідомлений, про що свідчить відмітка
на штампі вихідної кореспонденції,
який міститься на зворотному боці
ухвали Харківського апеляційного
господарського суду від 18.09.2014р. у
справі № 908/2130/14, про причини неявки суд
не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення
сторін про час та місце засідання суду,
а також те, що участь представників
сторін не була визнана судом
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
за відсутністю представника апелянта
за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

08.10.2007р. між Закритим акціонерним
товариством "Банк НРБ"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Дочірній банк
Сбербанку Росії") (Банк) та Приватним
підприємством "Діапазон" (позичальник)
укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 07-Н/07/08/ЮО, відповідно
до якого банк відкриває позичальнику
невідновлювану кредитну лінію в
національній валюті, що надалі
іменується "Кредитна лінія", надає
позичальнику кредитні кошти за рахунок
кредитної лінії на умовах цього
договору, а позичальник зобов'язується
використовувати кредит на цілі,
зазначені в пункті 1.5 цього договору,
своєчасно та у повному обсязі
виплачувати банку проценти за
користування кредитом, повертати банку
кредит в обсягах та у терміни,
передбачені ст. 8 цього договору, а
також виконувати інші умови цього
договору.

Згідно з п. 1.2 договору ліміт кредитної
лінії складає: з часу укладання цього
договору і по 04 листопада 2008 року - 3 000
000,00 грн. 00 коп..; з 05 листопада 2008 року
ліміт кредитної лінії зменшується
щомісячно, кожного 05 числа
календарного місяця на 125 000 грн. 00 коп.,
останній платіж має бути здійснено не
пізніше "04" жовтня 2010 року.

Відповідно до п. 1.3. договору розмір
процентів за користування кредитом
складає 15% річних.

Пунктом 1.4 договору останній день дії
кредитної лінії - 04.10.2010р.

Відповідно до п. 1.5 договору кредит
надається з метою: рефінансування
поточної заборгованості перед
Акціонерним банком "ТАС-Бізнесбанк" в
сумі 1 500 000,00 гривень, що існує на
підставі кредитного договору № КР 02-2006
від 20.01,2006р., укладеного між
позичальником і АБ "ТАС-Бізнесбанк";
рефінансування поточної
заборгованості перед Відкритим
акціонерним товариством "Державний
ощадний банк України" в сумі 1 500 000,00
гривень, що існує на підставі договору
відновлюваної кредитної лінії № 1 від
27.06.2006р., додаткового договору № 1 від
12.09.2006р. до договору відновлюваної
кредитної лінії № 1 від 27.06.2006р.,
додаткового договору № 2 від 20.06.2007р, до
договору відновлюваної кредитної
лінії № 1 від 27.06.2006р., укладених між
позичальником та Відкритим
акціонерним товариством "Державний
ощадний банк України".

Починаючи з 22.10.2008р. по 27.12.2011р.
учасниками правочину були підписані
додаткові угоди №№ 1 - 6 до договору про
відкриття кредитної лінії №07-Н/07/08/ЮО,
якими було внесено зміни до п. 1.3.
кредитного договору стосовно розміру
процентів за користування кредитом (18%);
зміни до п.п. 1.2, 1.4, 2.5, 6.9, 8.1, 8.4, 9.1, 9.6, 12.3
(стосовно рахунку для повернення
кредиту, погашення процентів, сплати
комісій, штрафів, пені, дії кредитної
лінії, ліміту кредитної лінії тощо).

19.06.2014р. Приватним підприємством
"Діапазон" до господарського суду
Запорізької області подано позовну
заяву про визнання недійсним
кредитного договору від 08.10.2007р. №
07-Н/07/08/ЮО.

Не погодження позивача з прийнятим
господарським судом Запорізької
області рішенням і стало підставою для
звернення позивача до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування місцевим господарським
судом норм законодавства, апеляційний
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 202 Цивільного
кодексу України правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
гроші (кредит) позичальнику у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
цей Закон регулює відносини, що
виникають між учасниками ринків
фінансових послуг під час здійснення
операцій з надання фінансових послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансовими послугами вважаються,
зокрема, послуги з надання коштів у
позику, в тому числі і на умовах
фінансового кредиту.

Частина 1 ст. 6 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансові послуги відповідно до
положень цього Закону надаються
суб'єктами господарювання на підставі
договору. Договір, якщо інше не
передбачено законом, повинен містити:

1) назву документа;

2) назву, адресу та реквізити суб'єкта
господарювання;

3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної
особи, яка отримує фінансові послуги,
та її адресу;

4) найменування, місцезнаходження
юридичної особи;

5) найменування фінансової операції;

6) розмір фінансового активу,
зазначений у грошовому виразі, строки
його внесення та умови
взаєморозрахунків;

7) строк дії договору;

8) порядок зміни і припинення дії
договору;

9) права та обов'язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору;

91) підтвердження, що інформація,
зазначена в частині другій статті 12
цього Закону, надана клієнту;

10) інші умови за згодою сторін;

11) підписи сторін.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, із змісту
оспорюваного договору про відкриття
кредитної лінії вбачається, що сторони
договору узгодили усі істотні умови
договору, передбачені чинним
законодавством для відповідних
договорів.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо його не визнано судом
недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, норми Цивільного кодексу
України недійсність правочину
ставлять у залежність від порушення
при укладенні договору наступних
підстав: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не можуть суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Колегія суддів зазначає про
помилковість висновку апелянта щодо
суперечності змісту оспорюваного
договору приписам ч.1 ст. 203 Цивільного
кодексу України, оскільки обставина, на
яку посилається апелянт при
обґрунтуванні своїх вимог, а саме -
відсутність реєстрації кредитного
договору Національним Банком України,
відноситься до форми укладення
правочину.

Колегія суддів зазначає, що
оспорюваний договір від 08.10.20007р. №
07-Н/07/08/ЮО укладений відповідно до норм
чинного законодавства, зокрема
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" та не суперечить їх
змісту.

Щодо інших підстав, з якими Закон
пов'язує наслідки недійсності
правочину, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з рішення господарського
суду Запорізької області від 05.12.2012р. у
справі № 5009/4014/12, яке вступило в законну
силу, на виконання умов договору про
відкриття кредитної лінії від 08.10.2007р.
№ 07-Н/07/08/ЮО Публічне акціонерне
товариство "Дочірній банк Сбербанку
Росії" надав відповідачу кредит у
розмірі 3000000,00 грн., що підтверджується
випискою по особовому рахунку
позивальника за період з 08.10.2007р. по
18.10.2007р.

Однак, позичальник належним чином не
виконав покладені на нього
зобов'язання за кредитним договором, а
саме в обумовлені строки не здійснив
повернення банку кредиту, процентів за
користування кредитом у розмірах та
термінах, що передбачено п.п. 1.1, 6.1, 6.6, 8.1
кредитного договору.

05.07.2012р. відповідачем надіслано на
адресу позивача повідомлення-вимогу
про сплату суми заборгованості в
повному обсязі за договором про
відкриття кредитної лінії № 07-Н/07/08/ЮО
від 08.10.2007р., що підтверджується описом
вкладення в цінний лист та фіскальним
чеком № 2130 від 05.07.2012 р.

У відповідності до п. 8.4 кредитного
договору, позичальник у разі
направлення банком письмової вимоги
про дострокове повернення повної суми
заборгованості, зобов'язаний здійснити
усі платежі на користь Банку в строк не
пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з
дня поштового відправлення банком
позичальнику такого повідомлення.

Повідомлення-вимога відповідача
залишена позивачем без задоволення, а
саме не вжито заходів, щодо погашення
заборгованості перед банком за
договором про відкриття кредитної
лінії № 07-Н/07/08/ЮО від 08 жовтня 2007 року.

Як зазначив представник відповідача в
судовому засіданні господарського
суду, позивачем по справі на теперішній
час заборгованість за кредитним
договором не погашена.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
визначено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Оскільки оспорюваний договір
підписаний уповноваженими особами
сторін, а також на виконання умов
договору позивачу було передано
грошові кошти в розмірі 3000000,00 грн., які
були добровільно отримані останнім,
таким чином колегія суддів дійшла
висновку про спрямованість вільного
волевиявлення сторін на настання
правових наслідків, обумовлених
укладенням зазначеного договору.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
вищевикладене, дійшла висновку, що
матеріали справи не містять будь-яких
належних та допустимих доказів щодо
укладення зазначених правочинів
всупереч положенням ст. 203 Цивільного
кодексу України, зокрема,
невідповідність змісту правочинів
положенням чинного законодавства,
відсутність необхідного обсягу
цивільної дієздатності осіб, які
уклали відповідні правочини,
відсутність вільного волевиявлення
осіб щодо реального настання правових
наслідків, що обумовлені ними, а також
наявність підстав, передбаченої
частиною шостою вказаної статті, що
свідчить про відсутність підстав для
визнання вказаного правочину
надійсним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
частина 2 ст. 215 Цивільного кодексу
України встановлює, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Недодержання форми укладення
правочину, якої вимагає закон, тягне за
собою недійсність правочину лише у
разі, коли це прямо передбачено
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного
кодексу України правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Частина 2 ст. 1054 Цивільного кодексу
України встановлює, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, в у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Крім того, відповідно до ст. 1055
Цивільного кодексу України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялись сторони.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що Закон не вимагає
обов'язкової реєстрації кредитних
договорів Національним Банком України
як підстави для його дійсності.

Щодо посилання апелянта при
обґрунтуванні апеляційних вимог на
положення п. 1.7 постанови правління
Національного банку України від
17.06.2004р. № 270 "Про затвердження
Положення про порядок отримання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті нерезидентами",
відповідно до яких договори, які
передбачають виконання
резидентами-позичальниками боргових
зобов'язань перед нерезидентами за
залученими від них кредитами
підлягають обов'язковій реєстрації
Національним банком відповідно до
Указу Президента України від 27.06.1999р. №
734 "Про врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства",
колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 Указу Президента України від
27.06.1999р. № 734 "Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства"
встановлено, що договори, які
передбачають виконання резидентами
боргових зобов'язань перед
нерезидентами за запозиченими у них
кредитами, позами в іноземній валюті,
підлягають реєстрації Національним
банком України.

Згідно з п.п. 14.1.213 п. 14 Податкового
кодексу України резиденти - це юридичні
особи та їх відокремлені особи, які
утворені та провадять свою діяльність
відповідно до законодавства України з
місцезнаходженням як на її території,
так і за її межами.

Відповідно до п.5 ст.1 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.199р., №15-93 "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" резиденти - це
юридичні особи, суб'єкти
підприємницької діяльності, що не
мають статусу юридичної особи (філії,
представництва тощо), з
місцезнаходженням на території
України, які здійснюють свою
діяльність на підставі законів
України.

Відповідно до Статуту та витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
Публічне акціонерне товариство
"Дочірній банк Сбербанку Росії" - є
юридичною особою, яка створена на
підставі Закону України "Про
господарські товариства" та
місцезнаходженням якого є м. Київ,
Шевченківський район, вулиця
Володимирська, будинок, 46 (а.с. 72-78).

Також, відповідно до Статуту та виписці
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
Приватне підприємство "Діапазон" є
юридичною особою, яка зареєстрована на
території України, та
місцезнаходженням якої є м. Запоріжжя,
вулиця Мінська, будинок 9 (а.с. 10-26).

Враховуючи положення вище вказаних
нормативних актів, колегія суддів
дійшла висновку про помилковість
твердження апелянта про те, що ПАТ
"Дочірній банк Сбербанку Росії" не є
резидентом України.

Крім того, з кредитного договору, який є
предметом даного судового розгляду,
вбачається, що валютою наданого
кредиту є національна валюта України -
гривня, а не іноземна валюта.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що оскільки
позивач та відповідач є резидентами
України, валюта наданого за договором
кредиту є гривня, таким чином положення
постанови правління Національного
банку України від 17.06.2004р. № 270 "Про
затвердження Положення про порядок
отримання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентам" не поширюються на
спірні правовідносини.

Крім того, положеннями вказаного Указу
Президента України від 27.06.1999р. №734/99 не
визначено, що наслідком відсутності
реєстрації відповідного кредитного
договору Національним банком України є
визнання цього договору недійсним.
Зокрема, відповідно до п. 2 зазначеного
Указу наявність вказаного порушення є
підставою для застосування фінансових
санкцій до винної особи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку
щодо недоведеності позивачем
наявності підстав для визнання
договору про відкриття кредитної лінії
від 08.10.2007р. № 07-Н/07/08/ЮО недійсним.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи, а також при
прийнятті рішення місцевий
господарський суд забезпечив
дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, через що
рішення господарського суду
Запорізької області від 30.07.2014р. у
справі №908/2130/14 підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 91, 99, 101, 102, пунктом 1 частини 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Діапазон" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 30.07.2014 р. у
справі №908/2130/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено
21.10.2014р.

Головуючий суддя
Лакіза В.В.

Суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Гетьман Р.А.