КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р. Справа№ 910/10114/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Горшкова Л.А.

від відповідача - Овдієнко Л.І.

від третьої особи - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Уніплит» на рішення
Господарського суду м. Києва від 01.09.2014
року (головуючий суддя Літвінова М.Є.,
судді: Сташків Р.Б., Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Уніплит»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транспортна
компанія «САТ»

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Десса»

про стягнення грошових
коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Уніплит» звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до ТОВ «ТК «САТ» про стягнення
коштів за договором перевезення.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 01.09.2014 року в задоволені позову було
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
прийняте рішення не відповідає вимогам
чинного законодавства, постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
рішення скасувати та прийняти нове,
яким задовольнити позовні вимоги
повністю.

Ухвалою суду від 29.09.2014 року прийнято до
провадження апеляційну скаргу та
призначено її розгляд на 21.10.2014 року у
складі суддів: головуючий Шапран В.В.,
судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання з`явилися та надали
усні пояснення стосовно заявленого
позову.

Представник третьої особи в судове
засідання не з`явився, про день та час
розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином. Причини
неявки суду не повідомив.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

Згідно товарно-транспортної накладної
№ОД0641167 від 18.04.2013 року ТОВ «ТК «САТ»
(перевізник) здійснило перевезення
вантажу: вали у кількості 3 шт. по
маршруту Одеса-Івано-Франківськ,
відправник вантажу: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Десса», одержувач: ТОВ «Уніплит».

При отриманні вантажу, представником
позивача були виявлені пошкодження
трьох упаковочних ящиків, в одному з
яких був пошкоджений гумовий вал:
потертості і тріщини (3-5 см. в 4-х місцях),
про що 22.04.2013 року був складений акт
пошкодження вантажу №ИФ0000007.

При отриманні інших двох гумових валів,
їх пошкодження не були виявлені,
оскільки упаковки не були пошкоджені,
та при розпакуванні вантажу було
виявлено пошкодження валу №7215 у
вигляді подряпин по окружності валу та
пошкодження каркасу кріплення
хвостовика валу, а також пошкодження
валу №7217 у вигляді подряпин по
окружності валу, про що позивачем
складений односторонній акт від 23.04.2013
року та направлений відповідачу згідно
фіскального чеку № 4923 від 23.04.2014 року.

Позивач зазначає, що пошкодження валу
№7217 не було значним, що дозволило ТОВ
«Уніплит» використовувати його згідно
цільового призначення.

Проте, значні пошкодження валів №002 та
№7215 унеможливили їх подальше
використання без проведення
відновлення.

Для відновлення валів, їх за рахунок
позивача доставлено ТОВ «НВП «Десса».
Вартість відновлювальних робіт склала
42 006 грн., а саме: вал №002 - рахунок №000662
від 24.04.2013 року - 18 267 грн., вал №7215 -
рахунок №000661 від 24.04.2013 року - 23 799 грн.

Як повідомив позивач, на даний час вали
відновлено, оплату за їх відновлення
проведено в повному обсязі, - 42 066 грн.,
про що свідчать акти прийому-здачі
робіт №РНБ-КВ0437 від 11.09.2013 року та
№РНБ-КВ0419 від 06.09.2013 року.

В зв'язку із зазначеним, позивач
направив відповідачу вимогу №6/14-1 від
29.05.2013 року про відшкодування збитків у
розмірі 42 066 грн., однак відповідач
пред'явлені збитки не відшкодував.

Заперечуючи проти пред`явлених вимог,
представник відповідача зазначив, що
від ТОВ «НВП «Десса» ТОВ «САТ» прийняв
до перевезення 3 вантажних місця
загальною масою 1050 кг, згідно
товаро-транспортної накладної №ОД0641167.

При отриманні вантажу представником
позивача (вантажоодержувач) виявлено
пошкодження одного вантажного місця,
що стало наслідком складання акту від
22.04.2013 року № ИФ0000007, відповідно до
якого деревяний каркас та обмотувальна
упаковка, в якому знаходився гумовий
вал №002, були пошкоджені, а на гумовому
валу шляхом візуального огляду
виявлені пошкодження у вигляді
потертостей і тріщин, решта два
вантажних місця не пошкоджено.

Акт був складений у присутності
представників перевізника та
вантажоодержувача без зауважень та
скріплений їх печатками.

Згідно з ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу
України, власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Приписами статей 22, 1166, 1192 Цивільного
кодексу України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Статтями 224, 225 Господарського кодексу
України унормовано, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки, шкоди та її розміру,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою, вини.
За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Протиправною є поведінка, яка не
відповідає вимогам закону, тягне за
собою порушення (зменшення, обмеження)
майнових прав (благ) і законних
інтересів іншої особи.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.12.2012 року у справі №
19/5005/4244/2012.

Як підтверджується актом пошкодження
вантажу №ИФ0000007 від 22.04.2013 року, при
отриманні вантажу представниками
позивача виявлено його пошкодження, а
саме: пошкодження валу в вигляді
потертостей і тріщин шириною 3-5 см. в 4-х
місцях. Інший вантаж не пошкоджений.
Щодо упаковки: дерев'яний каркас
пошкоджений. Обмоточна упаковка вала
пошкоджена.

Акт підписаний представниками
перевізника та вантажоодержувача, без
зауважень.

Позивач зазначає, що при прийнятті
вантажу виявлені пошкодження гумового
валу № 002 (згідно маркування
вантажовідправника), однак із наданої
суду товаро-транспортної накладної
№ОД0641167 від 18.04.2013 не вбачається за
можливе ідентифікувати по маркуванні
гумові вали, оскільки у накладній
зазначено про прийняття до перевезення
вантаж валів у кількості 3 -х шт. вагою
1050 кг. В акті про виявлення пошкодження
від 22.04.2013 року, також не зазначено, що
саме вал №002 був пошкоджений.

Однак, з пояснень відповідача
вбачається, що він не заперечує, що в
акті від 22.04.2013 року йшлося про
пошкодження саме цього гумового валу
№002, що судом прийнято до уваги.

В подальшому, як свідчать матеріали
справи та пояснення позивача, 23.04.2013,
при розкритті ящиків в якому
знаходились гумові вали, позивач
виявив пошкодження інших валів №7215 та
№7163, зокрема: в ящику, в якому
перевозився вал №7215, пошкоджено каркас
кріплення хвостовика валу, в
результаті чого одна сторона валу
лежала на дні ящика, у зв'язку з чим на
гумові поверхні валу у вигляді
царапини по окружності валу. Тому
позивач дійшов висновку, що цей вал не
підлягає експлуатації, потребує
ремонту (заміна гумового покриття).

На валу №7163 виявлено потертості гуми,
які знаходяться у неробочій зоні, тому
він ведений в експлуатацію.

Отже, в результаті огляду гумових
валів, комісія у складі головного
технолога, начальника цеху оздоблення,
в.о. начальника постачальника та
менеджера постачання позивача, дійшла
висновку, що пошкодження валів
відбулось з вини перевізника, який
повинен відшкодувати вартість
понесених збитків позивачем у розмірі
42 066 грн.

Акт від 23.04.2013 року складений та
підписаний представниками позивача в
односторонньому порядку.

23.04.2014 року, згідно фіскального чеку №
4923, позивач направив акт на адресу
відповідача.

Для відновлення пошкоджених валів №002
та №7215, позивач їх направив ТОВ
«НВП»Десса» і останній на підставі
договору №17/01 від 09.01.2013 року, відновив
вали, згідно актів приймання-здачі
робіт №РНБ-КВ0437 від 11.09.2013 року згідно
рахунку Счт-000662 від 24.04.2013 року та
№РНБ-КВ0419 від 06.09.2013 року згідно
рахунку №Счт-000661 від 24.04.2013 року на суму
23 799 грн., які підписані та скріплені
печатками позивача та третьої особи.

Також позивач надав місцевому суду
специфікації №7, 8 від 04.03.2013 року та
№№14, 15 від 24.04.2013 року.

Позивач, у позовній заяві зазначає, що
оплата згідно вказаних актів та
рахунків проведені в повному обсязі в
сумі 42 066,00 грн., на підтвердження чого
надав суду належним чином засвідчені
копії платіжних доручень №27061 від
10.09.2013 на суму 8000,00 грн. та № 26901 від
05.09.2013 на суму 20 000,00 грн., № 26899 від 05.09.2013
на суму 18 000,00 грн., №23205 від 17.04.2013 на
суму 23 799,00 грн. №23204 від 17.04.2013 на суму 18
267,00 грн.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у вказаних платіжних
дорученнях в призначенні платежу
відсутнє посилання на рахунки-фактури
№000661, та №000662.

Позивачем на підтвердження своїх вимог
суду першої інстанції були також
надані документи, а саме: лист третьої
особи № 11/09-1 від 11.09.2013 року, в якому
останній просить в платіжному
дорученні №26901 від 05.09.2013 року на суму 20
000 грн. правильним вважати призначення
платежу» за обрізання валів згідно
рахунку 661 від 24.04.2013 року».

В платіжному дорученні №26899 від 05.09.2013
року на суму 18 000 грн. правильним
вважати призначення платежу «за
обрізання валів 3799, грн. по рахунку 661
від 24.04.2013 року; 10781 грн. згідно рахунку
662 від 24.04.2013 року; 3420 грн. згідно рахунку
452 від 22.03.2013 року».

У листі № 11/09-2 від 11.09.2013 року, ТОВ
«Уніплит» просить вважати в платіжному
дорученні №27061 від 10.09.2013 року на суму 8
000 грн. правильним вважати призначення
платежу, а саме «за обрізання валів» в
сумі 7486 грн. по рахунку 662 від 24.04.2013 року
на суму 514 грн. згідно рахунку 368 від
07.03.2013 року.

Крім того, позивач надав суду податкові
накладні №77 від 10.09.2013 року, в якій
відображено надання послуг з відновл.
№002 на суму 7486 грн. згідно договору №17/01
від 09.01.2013 року, податкову накладну № 52 -
вал фарбонасосний відновл. №002 на суму
10 781 грн., накладна №51 від 05.09.2013 року -
вал фарбонасосний №7215 на суму 23 799 грн.,
податкова накладна № 161 від 17.04.2013 року -
вал фарбонасосний відновл. №002 на суму
18 267 грн., податкова накладна №162 від
17.04.2013 року - вал фарбо - насосний
відновл.№7215 на суму 23 799 грн.

29.05.2013 року позивач звернувся до
відповідача з листом-вимогою № 6/14-1 від
29.05.2013 року про сплату коштів у розмірі
42 066 грн., які необхідні для відновлення
валів. Лист-вимога отримана
відповідачем 03.06.2013 року.

У відповідь на лист-вимогу, відповідач
листом №2069 від 06.06.2013 року, №1771 від
22.05.2013 року повідомив позивача, що для
розгляду вказаної вимоги необхідні
документи на підтвердження обставин
викладених в ній.

Відповідно до п. 13.1, 13.2, 13.3, 13.4 Правил,
перевізник здає вантажі у пункті
призначення вантажоодержувачу згідно
з товарно-транспортною накладною.

У разі зіпсуття або пошкодження
вантажу, а також у разі розбіжностей
між Перевізником і
вантажовідправником
(вантажоодержувачем) обставини, які
можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності,
оформляються актом за формою, що
наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і
вантажоодержувач засвідчують в акті
такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням,
масою і кількістю місць вантажу в
натурі і тими даними, які зазначені у
товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на
кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах
вантаження і розвантаження понад
встановлені норми часу;

г) інші обставини (пошкодження
упаковки, вантажу), які можуть служити
підставою для матеріальної
відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами
вантажовідправника
(вантажоодержувача) і водія.
Односторонні записи в акті як
вантажовідправника
(вантажоодержувача), так і водія
вважаються недійсними.

Згідно п. 13.6 Правил, в разі, якщо при
виявленні недостачі, ушкодження або
зіпсування вантажів, Перевізник і
вантажовідправник або
вантажоодержувач не дійшли згоди у
визначенні їх причин і суми, на яку
зменшилась вартість вантажу, на вимогу
Перевізника, вантажовідправника чи
вантажоодержувача проводиться
експертиза в бюро товарних експертиз
або іншими компетентними
організаціями чи фізичними особами.

Отже, акт про пошкодження вантажу, а
саме гумових валів №7215 та №7163 був
складений в односторонньому порядку
позивачем 23.04.2013 року, наступного дня
після прийняття вантажу згідно
накладної №ОД0641167.

Доказів щодо вирішення питання про
проведення експертизи чи узгодження
щодо спільного складання акту про
пошкодження вказаного вантажу від
23.04.2013 (виклик відповідача, тощо),
сторони суду не надали.

Таким чином, акт від 23.04.2014 року
складений позивачем судом першої
інстанції правомірно визнаний, як не
належний доказ, оскільки відповідно до
п. 34 ГПК України, суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
тому вказаний акт не може свідчить про
підтвердження пошкодження вантажу
зазначеного в ньому.

Відповідно до ст. 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується із висновком
господарського суду міста Києв про
недоведеність позивачем належними та
допустимими доказами як
протиправності дій відповідача, що, на
думку позивача, полягають у
пошкодженні вантажу, так і наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та збитками позивача
у розумінні ст. 224 ГК України, що
стосується відновлення валу №7215 на
суму 23 799 грн., враховуючи, що його
пошкодження позивач виявив на
наступний день після отримання у
позивача з перевезення та склав
односторонній акт про його
пошкодження, а отже вимога позивача про
стягнення з відповідача грошових
коштів в розмірі 23 799 грн., є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Збитки у розмірі 18 267 грн. позивачем
доведені належними та допустимими
доказами, оскільки вони завдані
внаслідок пошкодження валу №002 при
перевезенні його відповідачем, про що
складений акт від 22.04.2013 року та як
наслідок, позивачем сплачено 18 267 грн.
за його відновлення.

Відповідачем не спростовано
документальне підтвердження понесених
збитків позивачем на суму 18 267 грн.

Відповідачем заявлено про
застосування позовної давності до
вимог позивача про стягнення грошових
коштів за відновлення пошкодженого
товару.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

До пред'явлення перевізникові позову,
що випливає з договору перевезення
вантажу, можливим є пред'явлення йому
претензії.

Як було вже встановлено судом, позивач
звернувся до відповідача з вимогою
№6/14-1 від 29.05.2013 року, яка отримана
останнім 03.06.2013 року.

У відповідь на претензію, відповідач
направив лист №2069 від 06.06.2013 року
(наявний в матеріалах справи), в якому
відповідач повідомив про необхідність
надання додаткових документів для
розгляду вимоги №6/14-1 від 29.05.2013 року.

Заперечення відповідача щодо не
надання відповіді на претензію
позивача, спростовані вищенаведеним.

Згідно ч. 3 ст 315 ГК України перевізник
розглядає заявлену претензію і
повідомляє заявника про задоволення чи
відхилення її протягом трьох місяців, а
щодо претензії з перевезення у прямому
змішаному сполученні - протягом шести
місяців.

Якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді (ч. 4 ст. 315
ГК України).

У вимозі №6/14-1 від 29.05.2013 року позивач
встановив строк для перерахування
коштів - протягом 10 календарних днів.

Враховуючи, що відсутні докази
отримання позивачем відповіді на
претензію, що унеможливлює
встановлення дати її отримання, тому
суд обґрунтовано та правомірно дійшов
висновку, що шестимісячний строк
звернення до суду слід відраховувати з
13.06.2013 року, враховуючи, що претензія
отримана відповідачем 03.06.2013 року.

Позивач звернувся до суду 20.05.2014 року,
що підтверджується поштовим штампом на
конверті.

Зазначене свідчить, про звернення з
даним позовом до суду із пропуском
шестимісячного строку, клопотання щодо
поновлення пропущеного строку позивач
суду не надавав, тому в частині
обґрунтованих позовних вимог, які суд
визнав документально доведеними
вимоги у розмірі 189 267,00 грн. слід
застосувати строк позовної давності.

Посилання представника позивача на те,
що відповідачем на їх адресу 26.02.2014 року
був направлений лист № 612, в якому
фактично визнано борг, а отже дане є
перериванням позовної давності,
відповідно до положень ЦК України, не
приймається до уваги колегією суддів,
оскільки, як вбачається з пояснень
представника відповідача та тексту
вказаного листа, відповідачем було
лише запропоновано ТОВ «Уніплит» на
майбутнє скидку на послуги з
перевезення вантажу, як спосіб
урегулювання конфлікту, що виник та
зацікавлення позивача на майбутнє до
співпраці із відповідачем.

Крім того, в даному листі відповідач не
визнавав існування в нього перед
позивач заборгованості по
відшкодуванню вище зазначеного.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно відмовлено в
задоволені позовних вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю «Уніплит»,
а тому апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Уніплит»
не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Уніплит»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Уніплит»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 01.09.2014
року у справі № 910/10114/14 - без змін.

Матеріали справи № 910/10114/14 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов