РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р.
Справа № 924/822/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Бригинець Л.М.

суддів
Огороднік К.М.

суддів
Саврій В.А.

при секретарі судового засідання
Полюхович О.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства "Еко" на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 26.05.2014 р. у
справі № 924/822/13 (головуючий суддя
Заярнюк І.В., суддя Субботіна Л.О., суддя
Заверуха С.В.)

за позовом Державного підприємства
"Еко" м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чарівний завиток" м.
Кам'янець-Подільський

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Кабінету Міністрів
України, м. Київ

про стягнення майнової шкоди в сумі 659
135,43 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився

відповідача - Костянчук С.П. ,
посвідчення від 14.09.1998р.

представники третіх осіб не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 26.05.2014р. у
справі № 924/822/13 відмовлено у позові
Державного підприємства "Еко" м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чарівний завиток" м.
Кам'янець-Подільський за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України, м. Київ за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Кабінету Міністрів України, м. Київ про
стягнення майнової шкоди в сумі 659 135,43
грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Державне підприємство "Еко" звернулось
до Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Хмельницької
області від 26.05.2014р. у справі № 924/822/13
скасувати.

Скаржник зазначає, що оскаржуване
рішення прийняте судом першої
інстанції за неповного з"ясування та
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, також з
порушенням норм матеріального права.

Відповідач подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому проти доводів
апеляційної скарги заперечує з
мотивів, викладених у відзиві, і
просить суд апеляційної інстанції
оскаржуване рішення залишити без змін.

Учасники провадження, крім
відповідача, правом на участь в
судовому засіданні не скористались,
хоча про час та місце розгляду
апеляційної скарги повідомлені
належним чином.

Оскільки явка представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалась та додаткові докази судом
не витребовувались, а також враховуючи,
що судом вчинено всі необхідні дії для
належного повідомлення всіх учасників
провадження у справі про час і місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу в даному
судовому засіданні.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
надавши оцінку матеріалам справи,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

01.01.2004р. Державне підприємство "Еко"
(позивач/орендодавець) та Товариство з
обмеженою відповідальністю "Чарівний
завиток" (відповідач/орендар) уклали
договір оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності № 11-10,
відповідно до якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме майно -
нежитлове приміщення (далі - майно),
площею 433,6 кв.м, розміщене за адресою:
м.Київ - 01133, бульвар Лесі Українки, 36/10,
на першому поверсі 13-ти поверхового
житлового будинку, що знаходиться на
балансі Державного підприємства "Еко",
вартість якого визначена згідно з
незалежною експертною оцінкою на
31.10.2003р. і становить 1175029,00 грн. Майно
передається в оренду з метою
розміщення: на 374,00 кв.м. - перукарні; на
4,00 кв.м. - пункт прокату відеокасет, без
права продажу; на 20,00 кв.м. - виставка
експозиційних кухонних меблів, на 35,60
кв.м. - кафе з правом продажу
підакцизних товарів (р. 1 договору).

Відповідно до р. 2 Договору орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, вказаний у договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього Договору та акта
приймання-передачі майна. Передача
майна в оренду, здійснюється за
вартістю, визначеною в акті оцінки,
складеному за Методикою, затвердженою
Кабінетом Міністрів України. У разі
припинення цього Договору майно
повертається орендарем Державному
підприємству "Еко". Орендар повертає
майно орендодавцю аналогічно порядку,
встановленому при передачі майна
орендарю цим Договором. Майно
вважається поверненим орендодавцю з
моменту підписання сторонами акта
приймання-передачі. Обов'язок по
складанню акту приймання-передачі
покладається на сторону, яка передає
Майно іншій стороні Договору.

Розділом 3 передбачено, що орендна
плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів У країн № 786 і становить, без
ПДВ, за базовий (листопад 2003р.) місяць
оренди 3044,91грн. Орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування - орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць. Орендна плата
перераховується таким чином: 70%
орендної плати залишається на
розрахунковому рахунку Орендодавця, 30%
орендної плати Орендар перераховує до
Державного бюджету, щомісячно не
пізніше 12 числа місяця, наступного за
звітним місяцем. Дане співвідношення
може і змінюватись зі зміною
законодавчих актів в період терміну
дії Договору.

Орендар: зобов'язується
використовувати орендоване майно
відповідно до його призначення та умов
цього Договору та своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату;
передати орендарю в оренду майно по
акту приймання - передачі (р. 5, 7
договору).

Договір укладено строком на 5 років що
діє з 01.01.2004р. до 01.01.2009р. Зміни і
доповнення або розірвання цього
Договору допускаються за взаємної
згоди сторін. Зміни та доповнення, що
пропонується внести, розглядаються
протягом одного місяця з дати їх
подання до розгляду іншою стороною. За
ініціативи однієї із сторін цей
Договір може бути розірвано рішенням
господарського суду у випадках,
передбачених чинним законодавством.
Продовження дії цього Договору після
закінчення строку його чинності
можливе на той самий термін і на тих
самих умовах, які були передбачені
Договором, за обов'язковим погодженням
з ФДМУ (р. 10 договору).

Додатком №1 до Договору сторони
погодили відшкодування орендарем
витрат балансоутримувача на утримання
майна та про надання комунальних
послуг орендарю.

01.01.2004р. сторонами складено та
підписано акт приймання-передачі
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою: м. Київ - 01133, бульвар Лесі
Українки, 36/10, а саме: Комісія у складі
представника орендодавця та
представника орендаря склали акт в
тому, що згідно з Договором оренди
нерухомого майна №11-10 від 01.01.2004р., що
належить до державної власності
орендодавець передав, орендар прийняв
в оренду нежитлове приміщення
загальною площею 433,6 кв.м. Приміщення та
обладнання (вікна, двері, стіни,
підлога, радіатори опалення та інше)
знаходиться в належному стані,
приміщення належне до експлуатації.

01.01.2004р. сторонами укладено також
договір№ 16-20 про відшкодування
орендарем витрат балансоутримувача на
утримання нерухомого майна та про
надання орендарю комунальних послуг.

Вважаючи, що при укладенні Договору №
11-10 від 01.01.2004р. були порушені вимоги
чинного законодавства України, Позивач
листами № 608 від 08.09.2011 р. та № 802 від
19.10.2011 р. звертався до Відповідача та
пропонував вжити заходів по приведенню
Договору у відповідність до вимог
чинного законодавства України, а саме:
нотаріально посвідчити та провести
державну реєстрацію Договору оренди
нерухомого майна №11-10 від 01.01.2004р., що
належить до державної власності від
01.01.2004p. Вказані звернення залишились
без належного реагування з боку
Відповідача, у зв'язку з чим листами №
879 від 18.11.2011 р. та № 965 від 28.12.2011 p., з
посиланням на порушенні норми
законодавства України, його було
повідомлено про необхідність
звільнення нежитлових приміщень
площею 433,6 кв.м за адресою: м. Київ, бул.
Л. Українки, 36/10.

Вимоги позивача щодо звільнення
приміщення відповідачем виконано не
було, у зв"язку з чим, 03 вересня 2012 р.
Державне підприємство "Еко" звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Чарівний
завиток" про визнання недійсним
Договору оренди № 11-10 від 01.01.2004 р. та
виселення його з приміщення за адресою:
м. Київ, бул. Л. Українки, 36/10. Рішенням
господарського суду міста Києва від 02
листопада 2012 року у справі № 5011-48/12068-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 19.02.2013 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 14.05.2013р. позовні вимоги
Державного Підприємства "Еко" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чарівний завиток"
задоволено частково. Прийнято рішення
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Чарівний завиток" з
належного приміщення площею 433,6 кв.м.,
яке розташоване за адресою: м. Київ,
бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому
поверсі 13-ти поверхового житлового
будинку. Зобов'язано Товариство з
обмеженою відповідальністю "Чарівний
завиток" повернути Державному
підприємству "Еко" житлове приміщення
площею 433,6 кв.м., яке розташоване за
адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки,
36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового
житлового будинку. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чарівний завиток" на
користь Державного підприємства "Еко"
судовий збір в розмірі 536,50 грн. В решті
позовних вимог відмовлено. Рішення
мотивовано тим, що договір № 11-10 не є
укладеним, оскільки договір
нотаріально не посвідчений та не
зареєстрований. Відтак, підстави для
визнання договору недійсним відсутні,
оскільки не можна визнати недійсним
правочин, який не вчинено, а тому
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Тобто, за участю одних і тих самих же
сторін у справі №5011-48/12068-2012встановлені
обставини, які не потребують
доказування у справі № 924/822/13.

Відповідно до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Матеріали справи містять також
рішенням господарського суду міста
Києва від 24.04.2013р. у справі №910/4386/13, яким
стягнуто із ДП "Еко" на користь ТОВ
"Чарівний завиток" грошові кошти,
набуті відповідачем без достатньої
правової підстави і сплачені позивачем
за користування об'єктом оренди
в якості орендної плати у сумі
386085,80грн.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014р.
скасовано рішення господарського суду
міста Києва від 24.04.2013р. у справі
№910/4386/13. Прийнято нове рішення, яким
відмовлено в позові Товариства з
обмеженою відповідальністю "Чарівний
завиток" до Державного підприємства
"Еко" про стягнення 386085,80грн.

На час звернення з позовом у даній
справі № 924/822/13 приміщення загальною
площею 433,6 кв.м., що розташовані в місті
Києві, Печерському районі, вул. Лесі
Українки, 36/10 позивачу повернуте не
було, відповідач продовжував ним
користуватися. На думку позивача,
незаконне збереження відповідачем
вказаного нерухомого майна з 01.01.2004р. по
30.05.2013р. завдає позивачу шкоди, яка
дорівнює несплаченій Позивачеві
вартості користування нежитловим
приміщенням і є збереженням майна у
розумінні ст. 1212 ЦК України.

Звертаючись з позовною заявою у даній
справі, позивач просив стягнути 659 135,43
грн. як відшкодування шкоди заподіяної
відповідачем позивачу, внаслідок
незаконного зайняття нежитлового
приміщення, з посиланням на ст.ст. 22, 1212
ЦК України.

Позивач 04.03.14р. подав заяву про зміну
підстав позову (яка була прийнята
судом), в якій просив стягнути з
відповідача 659 135,43 грн. як стягнення
майнової шкоди заподіяної
відповідачем позивачу, внаслідок
незаконного зайняття нежитлового
приміщення, з посиланням на ст. 1212 ЦК
України.

Майнову шкоду позивач вважав завдану
йому внаслідок недоотримання доходів,
які б могли бути реально отримані ДП
"Еко" за умови надання в оренду іншому
орендарю приміщень загальною площею
433,6 кв.м., що розташовані в місті Києві,
Печерському районі, вул. Лесі Українки,
36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового
житлового будинку, якби відповідач -
ТОВ "Чарівний завиток", безпідставно та
безоплатно не користувався
вищевказаним приміщенням у період з
01.06.2010 р. по 30.05.2013 р. Згідно розрахунку
позивача, розмір завданої майнової
шкоди, що підлягає стягненню з ТОВ
"Чарівний завиток" становить 659 135 грн. 43
коп. (До матеріалів справи залучено
лист ТОВ "Афродіта-Люкс" з проханням
розглянути можливість укладення
договору оренди приміщення, яке
знаходиться за адресою: м.Київ, бульвар
Лесі Українки, 36/10 та проект договору
оренди).

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Статтями 224, 225 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Для відшкодування збитків у вигляді
втраченої вигоди частиною четвертою
статті 623 Цивільного кодексу України
передбачені додаткові умови такого
відшкодування. Так, відповідно до
вказаної норми при визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання. Важливим елементом
доказування наявності збитків у
вигляді очікуваного і не одержаного
прибутку є встановлення причинного
зв'язку між протиправними діями чи
бездіяльністю відповідача та збитками
позивача. Слід довести, що протиправна
дія чи бездіяльність відповідача є
причиною, а збитки, які виникли у
позивача, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення:
протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає. Згідно з
частиною другою статті 623 Цивільного
кодексу України розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Тобто доказуванню
підлягає той факт, що протиправна дія
чи бездіяльність заподіювача є
причиною, а збитки, які виникли у
потерпілої особи, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Відсутність хоча б одного елемента
складу правопорушення, виключає
настання відповідальності, а відтак
встановлення наявності всіх елементів
складу правопорушення є предметом
доказування у даній справі.

У пункті 7 листа Верховного Суду
України від 01.04.2012 "Висновки Верховного
суду України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п1. ч. 1 ст. 111-16
ГПК України за 2010-2011 рр." у розділі
"Спори щодо виконання господарських
зобов'язань. Відповідальність за
порушення зобов'язань" зазначено, що за
змістом статей 22, 611,612, 614, 623 ЦК для
застосування такого засобу
відповідальності, як стягнення збитків
у вигляді упущеної вигоди, необхідною є
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення:
протиправна поведінка, збитки,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою боржника та завданими
збитками, вина та встановлення заходів,
вжитих стороною для одержання такої
вигоди (постанова Верховного Суду
України від 20 червня 2011 р. у справі N
3-56гс11; постанова Верховного Суду
України від 4 липня 2011 р. у справі N
3-59гс11; постанова Верховного Суду
України від 4 липня 2011 р. у справі N
3-64гс11).

Згідно із п. 6 Роз'яснення Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" від 01.04.1994 р. №
02-5/215 для правильного вирішення
спорів, пов'язаних з відшкодуванням
шкоди, важливе значення має розподіл
між сторонами обов'язку доказування,
тобто визначення, які юридичні факти
повинен довести позивач або
відповідач. При цьому встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи, яка завдала шкоду,
та збитками потерпілої сторони є
важливим елементом доказування
наявності реальних збитків. Слід
довести, що протиправна дія чи
бездіяльність завдавача є причиною, а
збитки, які виникли у потерпілої особи,
- наслідком такої протиправної
поведінки.

При цьому, позивачем не надано доказів
вжиття ним таких заходів, якими в
даному випадку є укладення договору
оренди з новим орендарем, спрямованого
на отримання доходів у вигляді
орендної плати.

Колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про те, що посилання позивача на
лист ТОВ "Афродіта-Люкс" з проханням
розглянути можливість укладення
договору оренди приміщення, яке
знаходиться за адресою: м.Київ, бульвар
Лесі Українки, 36/10 з ТОВ "Афродіта-Люкс"
є лише припущенням позивача.

Позивачем не надано жодних доказів, що
він дійсно планував отримати
відповідні доходи, все зробив для їх
отримання, мав для цього всі можливості
і неодмінно отримав би такий доход, і
тільки неправомірні дії відповідача
стали єдиною та достатньою причиною,
яка позбавила його можливості отримати
дохід у цій сумі.

Наявність теоретичного обґрунтування
можливості отримання прибутку ще не є
підставою для його стягнення.
Стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди від нездачі приміщення в оренду
може мати місце лише у тому випадку,
якщо власник уклав відповідний договір
з орендарем, в якому визначив
конкретний розмір та порядок сплати
орендної плати.

Докази укладення такого договору
позивачем суду не надано.

Крім того, позивачем відповідачу було
передано нерухоме майно на виконання
умов договору оренди від 01.01.2004 № 11-10,
який в подальшому визнано судом
неукладеним (постанова Київського
апеляційного господарського суду від
19.02.2013). Тоді як позивачем розраховані
збитки за період з 01.06.2010 по 30.05.2013р.

За таких обставин, обгрунтованим є
висновок місцевого господарського
суду про те, що позивачем не доведений
причинний зв'язок між діями
відповідача та неотриманням позивачем
доходу, не доведено розмір збитків, а
тому, позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Посилання скаржника не те, що судом
першої інстанції не враховано
положення ст. 1212 ЦК України не
спростовують висновків місцевого
господарського суду про те, що
позивачем не доведено причинного
зв'язку між діями відповідача та
неотриманням позивачем доходу, а також
про те, що позивачем недоведено розмір
збитків.

Згідно ст.ст. 32-34 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів вважає, що приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку та виніс рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Доводи апелянта
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для його
скасування чи зміни та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99,101,103, 105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Еко" залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 26.05.2014р. у
справі № 924/822/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Саврій В.А.