ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 920/959/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В. , суддя Горбачова Л.П.,

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Ватули В.І. (дов.№б/н від
23.04.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ "Дружківське
рудоуправління" (вх.№2506 С/3-12) на рішення
господарського суду Сумської області
від 31 липня 2014 року по справі №920/959/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Дружківське
рудоуправління", м. Дружківка, Донецька
обл.,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керамейя", м. Суми,

про 519944,41 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 31 липня 2014 року по справі
№920/959/14 (суддя Соп`яненко О.Ю.) позов
задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керамейя" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Дружківське рудоуправління" 100675 грн. 48
коп. - основного боргу, 42193 грн. 96 коп. -
пені, 32947 грн. 00 коп. - штрафу, 31741 грн. 60
коп. - 3% річних, 10398 грн. 89 коп. - витрат по
сплаті судового збору. Провадження у
справі в частині стягнення з
відповідача 199674 грн. 92 коп. припинено на
підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить частково
скасувати рішення господарського, а
саме: в частині відмови у задоволенні
позову про стягнення з відповідача
пені у сумі 63290,93 грн. та штрафу в сумі
49420,52 грн. та прийняти в цій частині нове
рішення про стягнення з ТОВ "Керамейя"
пені у сумі 63290,93 грн. та штрафу у сумі
49420,52 грн.

Відповідач через канцелярію
Харківського апеляційного
господарського суду надав відзив на
апеляційну скаргу (вх.8340 від 30.09.2014
року), в якому проти доводів викладених
в апеляційні скарзі заперечує, вважає,
що оскаржуване рішення суду першої
інстанції прийняте з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та всебічним
дослідженням обставин справи, просить
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Позивач свого представника в судове
засідання не направив, про причини
неявки суд не повідомив, клопотань про
відкладення розгляду справи не
подавав, про час та місце розгляду
скарги належним чином повідомлявся,
про що свідчить штамп на зворотному
боці ухвали про призначення до
розгляду апеляційної скарги, яка є
належним доказом повідомлення
учасників справи про дату, час та місце
судового засідання відповідно до
пунктів 2.6.1, 2.6.11, 2.6.15 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України та відповідно до пункту 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Зважаючи на належне повідомлення
позивача про час та місце розгляду
справи, виходячи з того, що явка
представника позивача не визнавалася
обов'язковою судом, а участь в
засіданні суду (як і інші права
передбачені ст. 22 ГПК України) є правом,
а не обов'язком сторони, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті за
відсутності представника позивача за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників відповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст.101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
12.03.2013 року між Публічним акціонерним
товариством "Дружківське
рудоуправління" (постачальник - позивач
у справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Керамейя" (покупець -
відповідач у справі) був укладений
договір поставки за №2013/340/Д,
відповідно до п.1.1 якого постачальник
зобов'язується передати, а покупець -
прийняти та оплатити глину вогнетривку
(далі - товар) на умова, передбачених цим
Договором .

Кількість, асортимент та ціна товару
вказується сторонами в специфікації до
цього Договору. Специфікація на товар,
оформленого відповідним чином,
підписується уповноваженими
представниками та скріплюється
печатками сторін, складає при цьому
невід'ємну частину даного Договору
(пункт 1.2).

В п. 3.1 Договору сторони погодили, що
поставка товару здійснюється партіями.
Під партією розуміється кількість
товару переданого на умовах даного
Договору при одному відвантаженні.
Відвантаження здійснюється
залізничним транспортом (п.3.2 Договору).

Сторонами погоджено, що датою
постачання вважається - при поставці
залізничним транспортом на умовах СРТ -
дата, зазначена в залізничній
накладній календарного штемпелі
залізничної станції відправлення про
приймання товару до перевозки (п.3.6
договору).

У відповідності до п. 4.1 Договору
поставка товару здійснюється за
цінами, встановленими відповідно до
умов поставки, вказаних в
Специфікаціях

Ціна на сплачений товар зміненню не
підлягає (п.4.4 договору).

Загальна сума Договору встановлюється
як загальна вартість товару, поставка
якого здійснювалася відповідно
доданих до нього Специфікацій (п.4.5
Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору оплата
товару проводиться в безготівковій
формі шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника. Оплата за відвантажений
товар проводиться протягом 60
календарних днів від дати поставки (п.5.2
Договору).

Згідно з п.7.1 Договору за невиконання
або неналежне виконання своїх
зобов'язань за цим договором сторони
несуть відповідальність відповідно до
чинного законодавства, умовами даного
договору та додатковими угодами до
нього.

В разі не оплати або не своєчасної
оплати товару покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі 0,082 % від
неоплаченої або несвоєчасно сплаченої
суми за кожен день прострочення (п.7.2
Договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином та у період дії
договору поставив, а відповідач
отримав товар на загальну суму 1647350,40
грн.

Однак відповідач, в порушення умов
договору, фактично отримавши та
прийнявши належним чином надані
послуги за договором, сплатив позивачу
вартість наданих послуг лише частково,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у сумі 300350,40 грн., що
стало підставою для позивача
звернутися до господарського суду з
позовною заявою, в якій просив суд
стягнути з відповідача заборгованості
у розмірі 519944,41 грн. з урахуванням
нарахованої пені, штрафу та 3% річних.

Господарським судом першої інстанції
задоволено позовні вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
основного боргу в сумі 100675,48 грн. та,
крім того, стягнуто 42193,96 пені, 32947,00 грн.
штрафу, 31741,60 грн. 3% річних.

В частині стягнення 199674,92 грн. -
провадження припинено у зв'язку з
відсутністю предмета спору, оскільки
відповідачем сплачено зазначену суму,
що не заперечується позивачем.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір
пені та штрафу, виходив з того, що
прострочення виконання відповідачем
зобов'язань за договором виникло
внаслідок поважних причин та обставин.
Крім того, зазначив, що сума штрафних
санкцій нарахованих відповідачу є
неспіврозмірною з сумою
заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши рішення
господарського суду Сумської області в
межах вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, дійшла висновку про його
законність та обґрунтованість, з
огляду на наступне.

З приписів ст. 193, 199 ГК України та ч. 1 ст.
216 ЦК України вбачається, що виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Згідно зі ст. 230, 231 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми, яку
відповідач зобов'язаний сплатити за
невиконання чи неналежне виконання
господарського зобов'язання. Якщо
розмір штрафних санкцій не визначено,
санкції застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розмір неустойки може бути зменшений
судом, зокрема, якщо він значно
перевищує розмір збитків (ч.3 ст. 551 ЦК
України).

У статті 233 ГК України закріплено право
суду зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому, повинно бути
взято до уваги: ??ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не тільки майнові, але й
інші інтереси сторін, які заслуговують
на увагу.

Однак, при застосуванні ч.3 ст. 551 ЦК
України та ст. 233 ГК України слід мати на
увазі, що поняття "значно" та "надмірно"
є оціночними і мають конкретизуватися
судом у кожному конкретному випадку.
При цьому слід враховувати, що правила
частини третьої статті 551 ЦК України та
статті 233 ГК України направлені на
запобігання збагаченню кредитора за
рахунок боржника, недопущення
заінтересованості кредитора у
порушенні зобов'язання боржником (п. 42
Інформаційного листа ВГСУ «Про деякі
питання практики застосування норм
Цивільного та Господарського кодексів
України»№01-8/211 від 07.04.2008).

Згідно з Роз'ясненням п. 3.17.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (у
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

На підставі аналізу поданих доказів, з
урахуванням того, що використання
права на зменшення розміру штрафних
санкцій та розмір, до якого вони
підлягають зменшенню, закон відносить
на розсуд суду, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанцій
дійшов правомірного висновку про
необхідність зменшення пені та на
штрафу на 60%, оскільки розмір неустойки
заявлений позивачем значно перевищує
розмір збитків.

Приписами ст. 83 ГПК України передбачено
право господарського суду, зокрема,
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Враховуючи, що господарський суд,
обґрунтовуючи своє рішення про
зменшення розміру стягуваної пені і
штрафу, взяв до уваги, що наведена вище
норма є процесуальною і застосував
поряд з нею норму матеріального права
(ст.233 ГК України), апеляційна інстанція
вбачає достатньо вмотивований
висновок суду першої інстанції про
зменшення штрафних санкцій (штрафу та
пені) та вважає, що підстави та мотиви
для зменшення неустойки суд
обґрунтував належним чином, вірно
скористався обумовленим законом
правом зменшити розмір санкцій.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

На підставі викладеного, колегія
суддів зазначає, що скаржником не
доведені заявлені апеляційні вимоги та
не надано належних доказів, які б
об'єктивно і у визначеному законом
порядку підтвердили його позицію, що
має наслідком відмови в задоволенні
апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що при прийнятті оскаржуваного
рішення господарський суд Сумської
області забезпечив дотримання вимог
чинного законодавства щодо всебічного,
повного та об'єктивного дослідження
усіх фактичних обставин справи, надав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, з огляду на
зазначене, відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду Сумської області від 31.07.2014р. у
даній справі.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103,
статтями 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Дружківське
рудоуправління", м. Дружківка, Донецька
область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 31.07.2014 року у справі №920/959/14
залишити без змін.

Повний текст постанови
складено 21.10.2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.