м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Пивзавод на Подолі»
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 72 004, 14 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: не з'явились
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Пивзавод на Подолі» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
дистриб'юторським договором № 12 від
14.03.2014 р. у розмірі 50 524, 51 грн., а також 16
171, 36 грн. - 0, 2 % пені та 5 311, 27 грн. - 24 %
штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошовихзобов'язань перед позивачем за
вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.08.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 08.09.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У дане судове засідання представники
сторін не з'явились, про поважні
причини неявки суд не повідомили.
При цьому суд відзначає, що відповідачу
ухвали суду направлялись на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та повернуті до суду за
закінченням терміну зберігання.
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 13.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2013 р. між Приватним акціонерним
товариством «Пивзавод на Подолі» та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
укладено дистриб'юторський договір №
12, за умовами якого позивач
зобов'язався передавати, а відповідач -
приймати, своєчасно оплачувати товар,
асортимент, та кількість якого
узгоджується сторонами в замовленнях,
та здійснювати його продаж третім
особам.

Відповідно до п. 6.2. договору оплата
отриманої партії товару оплачується
відповідачем не пізніше семи
календарних днів з моменту отримання
товару.

Відповідно до п. 8.1. договору у випадку
прострочення відповідачем оплати
товару, він зобов'язаний сплатити пеню
у розмірі 0, 2 % але не більше подвійної
облікової ставки національного банку
України за кожен день прострочення.

Договір, відповідно до п. 12.4., набирає
чинності з 14.03.2013 р. та діє до 31.12.2013 р. У
разі відсутності письмових заперечень
сторін на протязі 2 тижнів до
закінчення строку договору, його дія
продовжується періодами по три місяці.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи
не містять відомостей щодо припинення
дії договору № 12 від 14.03.2014 р., суд
дійшов висновку, що такий договір на
даний час є чинним.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору № 12 від 14.03.2014
р. позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на суму 62 085, 30 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, засвідчені копії яких
містяться в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що
відповідачем сплачено вартість товару
за договором № 12 від 14.03.2014 р. на суму 11
560, 79 грн., що підтверджується
прибутковими касовими ордерами, копії
яких долучені до справи.

Листом б/н б/д відповідач просив
Приватне акціонерне товариство
«Пивзавод на Подолі» відстрочити
заборгованість у розмірі 50 524, 51 грн. до
31.05.2014 р.

11.06.2014 р. позивач звернувся до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з претензію №
288 від 11.06.2014 р. про сплату
заборгованості за договором № 12 від
14.03.2014 р. у розмірі 50 524, 51 грн. та 10 587, 30
грн. - пені

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на вказану претензію
матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання за
договором № 12 від 14.03.2014 р. щодо
розрахунків за поставлений товар, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 50 524, 51 грн.,
яку позивач просить стягнути в
судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

У відповідності до положень ст. 691
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи з умов договору № 12 від 14.03.2014
р. відповідач зобов'язаний оплачувати
товар у будь-якому випадку не пізніше
7-ми днів з моменту поставки, а відтак -
строк виконання зобов'язання є таким,
що настав.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів
належного виконання зобов'язань не
надав, обґрунтованих причин
неможливості їх виконання не навів.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про порушення відповідачем умов
договору № 12 від 14.03.2014 р., а також
приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України,

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

При цьому, відповідно до ст. 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» розмір пені, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з п. 2.9. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» розмір пені за
прострочку платежу не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Тож, оскільки відповідачем допущено
прострочення виконання грошового
зобов'язання за договором № 12 від 14.03.2014
р., приймаючи до уваги що відповідачем
не надано суду доказів вжиття заходів
для уникнення порушення умов договору,
суд вважає обґрунтованими вимоги
позивача про притягнення відповідача
до відповідальності за прострочення
виконання грошового зобов'язання та
стягнення штрафних санкцій.

Згідно розрахунку позивача за період з
07.02.2014 р. (дата виникнення
заборгованості за відповідним
платежем) до 01.08.2014 р. (дата визначена
позивачем самостійно) з урахуванням
здійснених відповідачем часткових
проплат розмір пені становить 16 171, 36
грн. та 5 311, 27 грн. - 24 % річних.

В той же час, суд відзначає, що за
приписами ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, у будь-якому випадку не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Тож, здійснивши розрахунок пені за
правилами Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», судом
встановлено, що розмір пені за
визначений позивачем період становить
3 923, 34 грн.

Розрахунок 24 % річних перевірено судом
та відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
виходячи із заявлених позивачем вимог
та наявних у справі доказів, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного
товариства «Пивзавод на Подолі»
задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (04213, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Приватного
акціонерного товариства «Пивзавод на
Подолі» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 41, ) заборгованість у розмірі 50
524, 51 (п'ятдесят тисяч п'ятсот двадцять
чотири грн. 51 коп.) грн., 3 923, 34 (три тисячі
дев'ятсот двадцять три грн. 34 коп.) грн. -
пені, 5 311, 27 (п'ять тисяч триста
одинадцять грн. 27 коп.) грн. - 24 % річних
та 1 516, 30 (одна тисяча п'ятсот
шістнадцять грн. 30 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 20.10.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.