м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
«Українська страхова Група»
доПриватного акціонерного товариства
«Український страховий
дім»провідшкодування шкоди в сумі 8 336,26
СуддяБорисенко І.І.
Представники: від позивача - не
з'явився;від відповідача - не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до відповідача про
відшкодування матеріальної шкоди в
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, як страховик винної в ДТП
особи, всупереч вимогам Цивільного
кодексу України та Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не відшкодував позивачу
матеріальну шкоду, завдану
страхувальником відповідача внаслідок
Ухвала суду про порушення провадження
у справі та призначення судового
засідання була надіслана за адресою
місцезнаходження відповідача, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а саме: 01023, м. Київ,
площа Спортивна, буд. 3.

Проте, за зазначеною адресою
відповідача не було розшукано, а тому
конверт з вказаною ухвалою суду було
повернуто назад до суду, із відповідною
відміткою про це органу поштового
зв'язку (за закінченням встановленого
терміну зберігання).

Відповідно до статті 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

За встановлених обставин справи,
відповідач належним чином був
повідомлений про місце, дату та час
судових засідань.

На призначені судові засідання 19.06.2014р,
16.10.2014р. представник відповідача не
з'явився, витребуваних судом доказів не
надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи
клопотань про відкладення судового
засідання з зазначенням підстав щодо
своєї неявки не направив.

За таких обставин, суд не вбачає за
необхідне відкладати розгляд справи та
відповідно до статті 75 ГПК України
здійснює її розгляд за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

2706.12.2013р. по бул. І. Лепсе в м. Києві була
скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення
автомобіля "ТАТА", д.р.н. НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_3 та автомобіля
«Фольцваген» д.р.н. НОМЕР_2.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_3,
керуючи автомобілем "ТАТА", д.р.н.
НОМЕР_1, не вибрав безпечний боковий
інтервал внаслідок чого допустив
зіткнення з автомобілем «Фольцваген»
д.р.н. НОМЕР_2, чим порушив вимоги п. 13.1
ПДР України. Дані обставини
підтверджуються розгорнутою довідкою
№9313330 про дорожньо-транспортну пригоду
та постановою Солом'янського районного
суду м. Києва (справа №760/27164/13-п (3-9521/132)),
копії яких містяться у матеріалах
справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль «Фольцваген» д.р.н. НОМЕР_2
(Застрахований автомобіль), який був
застрахований позивачем на підставі
Договору добровільного страхування
від 29.03.2013р. №28-0196-13-00023.

На підставі вищевказаного, за умовами
Договору добровільного страхування
від 29.03.2013р. №28-0196-13-00023, страхового акту
№СТОКА-616 від 13.12.2013р., позивачем було
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 8 366,26 грн., що підтверджується
наявним у матеріалах справи платіжним
дорученням №22837 від 16.12.2013р.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув права
потерпілої особи в межах здійсненої
виплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
шкоду було заподіяно водієм автомобіля
"ТАТА", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував
ОСОБА_3, під час експлуатації вказаного
автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП
та скоєнні правопорушення за ст. 124
КУпАП України встановлено постановою
Солом'янського районного суду м. Києва
(справа №760/27164/13-п (3-9521/132)).

На час скоєння вищевказаної ДТП
(06.12.2013р.) цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 під час
експлуатації автомобіля "ТАТА", д.р.н.
НОМЕР_1, на законних підставах, була
застрахована у відповідача на підставі
договору (полісу) №АС/7351957
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Вказаним договором (полісом)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн.,
строк дії полісу з 10.10.2013р. до 09.10.2014р.

Отже, відповідач є особою на яку
полісом №АС/7351957 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації автомобіля "ТАТА", д.р.н.
НОМЕР_1, на час спірної ДТП.

Вартість матеріального збитку
відповідно до виставленого
рахунку-фактура №-1 від 09.12.2013р. та
акта виконаних робіт № від
11.04.2014р. складає 8 366,26 грн.

Судом враховано, що відповідно до
абзацу третього пункту 3 частини 1
статті 988 ЦК України та частини 17 статті
9 Закону України "Про страхування"
страхова виплата за договором
майнового страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків. А згідно з
абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК
України розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

При цьому судом враховано, що Верховним
Судом України у Листі "Судова практика
розгляду цивільних справ, що виникають
з договорів страхування" від 19.07.2011 року
роз'яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

Документом, який підтверджує дійсний
розмір витрат, пов'язаних з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу, є акт виконаних
робіт. Реальним же підтвердженням
виплати суми страхового відшкодування
страхувальнику, є платіжне доручення
(інший документ, який підтверджує факт
перерахування коштів на
відновлювальний ремонт).

Відтак, реальний розмір витрат,
пов'язаних з відновлювальним ремонтом
автомобіля "Фольваген", склав 8 366,26 грн.,
відповідно до акта виконаних робіт
№ від 11.04.2014р. Факт виплати
позивачем, як страховиком
цивільно-правової відповідальності
потерпілої у ДТП особи, страхового
відшкодування в розмірі 8 366,26 грн. суду
також доведений (підтверджується
платіжним дорученням №22837 від 16.12.2013р.).

Окрім того, на підтвердження розміру
витрат необхідних відновлювального
ремонту автомобіля «Фольваген»
позивачем надано калькуляцію №
від 09.12.2013р., що розрахована по системі
Audatex, відповідно до якої вартість
ремонту 8 366,26 грн.

Слід зазначити, що дані, зазначені у
ремонтній калькуляції № від
09.12.2013р., відповідають даним
встановленим в п. 4.4 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Зміст
ремонтної калькуляції не суперечить
умовам чинного законодавства України
про оціночну діяльність та чітко
відображає суму завданих збитків,
оскільки калькуляція складалась на
основі комп'ютерної програми Audatex, яка
рекомендована п. 59 додатку 8 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів.

Судом також враховано, що відповідно до
пункту 7.38 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів (затверджена
наказом Міністерства юстиції України,
Фонду державного майна України від 24
листопада 2003 року №142/5/2092;
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2003 року за №1074/8395)
значення коефіцієнта фізичного зносу
(Ез) приймається таким, що дорівнює нулю
для нових складників та для складників
КТЗ, строк експлуатації яких не
перевищує 5 років - для легкових КТЗ
виробництва країн СНД та 7 років - для
інших легкових КТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що
«Фольваген», рік випуску автомобіля -
2009, а отже на момент ДТП (06.12.2013р.) строк
його експлуатації складав 4 роки, а отже
не перевищував семи років. Таким чином
підстав для вирахування зносу в даному
випадку не має.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до частини 18 статті 9 Закону
України "Про страхування" франшиза -
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Згідно з п. 2 полісу № АС/7351957 франшиза,
тобто сума, на яку зменшується страхове
відшкодування за шкоду, заподіяну
майну потерпілих, становить 500 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу №АС/7351957, та положення
статей 12, 22, 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статей 9, 27 Закону України "Про
страхування", статей 993, 1191 ЦК України,
відповідач повинен був відшкодувати
позивачу у встановлений законом строк
шкоду в межах ліміту його
відповідальності за спірним страховим
випадком (50 000 грн.), у межах суми, що
перейшла до позивача (8 366,26 грн.), за
вирахуванням франшизи за полісом №
АС/7351957, яка дорівнює 500 грн., тобто суму 7
836,26 грн.

Отже, позов підлягає задоволенню судом
частково саме в сумі 7 836,26 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
України, судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Український страховий
дім» (01023, м. Київ, площа Спортивна, буд.
3, ідентифікаційний код 32556540) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія «Українська
страхова група» (03038, м. Київ, вул. Івана
Федорова, 32-А, ідентифікаційний код
30859524) 7 836 (сім тисяч вісімсот тридцять
шість) грн. 26 коп. страхового
відшкодування, а також 1 717 (одну тисячу
сімсот сімнадцять) грн. 42 коп. судового
збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

У решті в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.10.2014

Суддя
І.І. Борисенко