ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" жовтня 2014 р.Справа № 916/3704/14

За позовом: Чорноморського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України в особі
державного підприємства "Одеський
морський торговельний порт"

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"

про стягнення 471 875,60 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від прокурора: Пшенічко С.О.,
посвідчення №023498 від 11.12.2013р.

Від позивача Міністерства
інфраструктури України: Клочкова І.С.,
довіреність №5358/15/14-14 від 26.08.2014р.

Від позивача ДП "Одеський морський
торговельний порт": Дабіч Н.В.,
довіреність №20/7-13443 від 26.11.2013р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Чорноморський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області,
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України в особі
державного підприємства "Одеський
морський торговельний порт" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія", про
стягнення 471 875,60 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 15.09.2014р. позовну заяву
(вх.№3778/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі №916/3704/14
та справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи (вх.№25205/14
від 26.09.2014р.) - судом задоволено.

Представник прокурора заявлені
позовні вимоги підтримує та просить
суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача - Міністерства
інфраструктури України заявлені
прокурором позовні вимоги підтримує та
просить суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник позивача - державного
підприємства "Одеський морський
торговельний порт" заявлені прокурором
позовні вимоги підтримує та просить
суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

01 жовтня 2003р. між державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (Орендодавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
(Орендар) було укладено договір оренди
рухомого державного майна КД-4406, згідно
умов п.1.1. якого Орендодавець передає, а
Орендар приймає в строкове цільове
платне користування рухоме майно (далі
- майно), що знаходиться на балансі
Орендодавця, з метою використання у
господарській діяльності для надання
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робітна території та акваторії
Одеського морського торговельного
порту в наданні частини яких приймає
участь Орендодавець відповідно до умов
Договору КД-4405 про надання послуг від 01
жовтня 2003 року.

Відповідно до п.1.2. Договору перелік
об'єктів, що входять до орендованого
майна, та його вартість наведені у
Додатку №1 до Договору.

Умовами п.2.1. Договору встановлено, що
вступ Орендаря у користування майном
настає з моменту підписання сторонами
Договору і Акту приймання-передачі
вказаного майна (Додаток №2), що є
невід'ємною частиною Договору.

Зі змісту п.3.1. Договору орендна плата
визначається на підставі методики
розрахунку орендної плати,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України №786 від 04.10.1995р.
Орендна плата за базовий (вересень 2003р.)
місяць складає 13 789,33 гривні, без ПДВ,
виходячи з орендної ставки 5% вартості
майна (розрахунок орендної плати є
Додатком №4 до Договору). Розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування розміру місячної орендної
плати за попередній місяць на індекс
інфляції за поточний місяць.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що
орендна плата перераховується
Орендодавцю щомісяця не пізніше
останнього дня місяця, за який
сплачується орендна плата, згідно
рахунку Орендодавця. Орендна плата
розраховується з урахуванням
щомісячного індексу інфляції. Внесення
орендної плати здійснюється
відповідно до чинного законодавства
України.

У відповідності до п.3.3. Договору розмір
орендної плати переглядається на
вимогу однієї із сторін у разі зміни
методики її розрахунку, зміни
централізованих цін і тарифів та інших
випадках, передбачених законодавством
України.

Цей Договір набуває чинності з дня його
підписання, підписання акту приймання -
передачі після погодження органом
управління та водночас з договором
КД-4405 про надання послуг. Договір
укладений на строк 10 (десять років).

Додатком №1 до договору визначено
перелік рухомого майна, що передається
в оренду.

На виконання умов договору, актом
приймання-передачі від 01.10.2003р. ДП
"Одеський морський торговельний порт"
передало, а товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
прийняло в оренду рухоме майно,
визначене в додатку №1 до договору.

Надалі в період з 01.03.2004р. по 01.10.2013р. між
сторонами було укладено низку
додаткових угод до договору оренди,
якими у вищенаведений договір оренди
рухомого державного майна було внесено
зміни, зокрема й в частині розміру
орендної плати.

Таким чином, в обґрунтування
заявленого позову прокурор зазначає,
що позивачем ДП "Одеський морський
торговельний порт" були виставлені
відповідачу наступні рахунки для
оплати орендної плати:

№251827 від 07.02.2014р. на суму 74 757,85 грн. за
оренду механізмів та обладнання;

№251943 від 07.03.2014р. на суму 75 206,40 грн. за
оренду механізмів та обладнання;

№252056 від 07.04.2014р. на суму 76 860,95 грн. за
оренду механізмів та обладнання;

№252174 від 07.05.2014р. на суму 79 397,35 грн. за
оренду механізмів та обладнання;

№252278 від 11.06.2014р. на суму 82 414,45 грн. за
оренду механізмів та обладнання;

№252383 від 08.07.2014р. на суму 83 238,60 грн. за
оренду механізмів та обладнання, які
відповідачем були залишені без оплати.

Приймаючи до уваги до уваги те, що
відповідач безпідставно не здійснює
оплату орендних платежів в сумі 471 875,60
грн., що і стало підставою для
Чорноморського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері Одеської області звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом порушених
прав та охоронюваних законом інтересів
держави в особі Міністерства
інфраструктури України в особі
державного підприємства "Одеський
морський торговельний порт".

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

Згідно зі статтею 121 Конституції
України одним із завдань прокуратури
України є

представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про прокуратуру" при здійсненні
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів прокурор має
право, зокрема, звертатись до суду, з
заявами про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненій прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Однією з форм представництва є
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.
Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Згідно частини 1 статті 2
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд порушує
справи за позовними заявами, зокрема,
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Відповідно до
положень частини третьої цієї статті
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами ст.193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання. Управнена сторона має
право не приймати виконання
зобов'язання частинами, якщо інше не
передбачено законом, іншими
нормативно-правовими актами або
договором, або не випливає із змісту
зобов'язання. Зобов'язана сторона має
право виконати зобов'язання
достроково, якщо інше не передбачено
законом, іншим нормативно-правовим
актом або договором, або не випливає із
змісту зобов'язання. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання у разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином. Управнена
сторона, приймаючи виконання
господарського зобов'язання, на вимогу
зобов'язаної сторони повинна видати
письмове посвідчення виконання
зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Частиною 1, 3 ст.283 ГК України
передбачено, що за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.
Орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Відповідно до п.п.1,2 ст.762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного прокурором в позовній
заяві та не спростованого
відповідачем, останнім в порушення
вищезазначених приписів закону та
договору (із подальшими змінами та
доповненнями), договірні зобов'язання
щодо оплати орендних платежів на суму
471 875,60 не виконані, внаслідок чого за
відповідачем утворилась
заборгованість, яка прокурором
зазначена в розмірі 471 875,60 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає суми
заборгованості з орендної плати
встановлена судом в сумі 471 875,60 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні Чорноморського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України в особі
державного підприємства "Одеський
морський торговельний порт" є
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами, наявними в
матеріалах справи, а тому підлягають
задоволенню в повній мірі.

Відповідно до приписів статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір в сумі 9 437,51 грн.
слід стягнути з відповідача на користь
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Чорноморського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" (65026,
Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1,
код ЄДРЮОФОП 31846804) на користь
державного підприємства "Одеський
морський торговельний порт" (65026,
Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1,
код ЄДРЮОФОП 01125666) 471 875 (чотириста
сімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят
п'ять) грн. 60 коп. - заборгованості.

3. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" (65026,
Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1,
код ЄДРЮОФОП 31846804) на користь
Державного бюджету України (р/р 3008
отримувач ГУ ДКСУ в Одеській області
банк отримувача: ГУ
ДКСУ в Одеській області МФО 828011 код
класифікації: 22030001) 9 437 (дев'ять тисяч
чотириста тридцять сім) грн. 51 коп. -
судового збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено 28.10.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський