КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р. Справа№ 5011-6/8300-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Корсакової Г.В.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання Пась
М.П.

за участю представників:

від апелянта: Пелюк С.С. за дов. №б/н від
09.07.2014.

від позивача: ОСОБА_3 - паспорт НОМЕР_1

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шетеліг Україна"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 26.05.2014.

у справі № 5011-6/8300-2012 (головуючий суддя
Ковтун С.А., судді Смирнова Ю.М.,
Удалова О.Г.)

за позовом Фізичної особи підприємця
ОСОБА_3

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шетеліг Україна"

про стягнення 500 546 грн. за поставку
неякісного товару.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 у справі № 5011-6/8300-2012
позовні вимоги Фізичної особи
підприємця ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Шетеліг
Україна" про стягнення 500 546 грн. за
поставку неякісного товару задоволено
частково, а саме стягнуто з відповідача
2 280 грн. витрат за плівку, 43 200 грн.
збитків.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шетеліг Україна"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевим господарським судом позов
задоволено частково через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Також апелянт не погоджується з
висновком суду про те, що факт загибелі
саджанців позивача визнається
відповідачем, оскільки відповідач не
визнає факту загибелі саджанців
позивача. При цьому, апелянт зазначає,
що визнає тільки дві обставини - факт
придбання плівки позивачем згідно
наданих видаткових накладних і факт її
оплати.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шетеліг Україна"
передано на розгляд колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Шаптала Є.Ю, судді
Скрипка І.М., Самсін Р.І.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014,
враховуючи перебування суддів Скрипки
І.М. та Самсіна Р.І. у відпустці,
керуючись ст.ст. 4-6, ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, п.3.1.7.,
3.1.12. Положення про автоматизовану
систему документообігу суду,
затвердженого рішенням Ради суддів
України від 26.11.2010 № 30, згідно п.2.1., 2.2.,
2.9. Порядку формування колегії суддів,
розподілу справ та визначення
коефіцієнтів навантаження на суддів,
затвердженого рішенням зборів суддів
Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014, для
розгляду даної апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді
Корсакова Г.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 у складі
суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю.,
судді Корсакова Г.В., Куксов В.В.,
прийнято апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Шетеліг
Україна" до розгляду та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
призначено на 07.10.2014.

В судовому засіданні 07.10.2014 апеляційним
судом оголошено перерву в розгляді
справи № 5011-6/8300-2012 на 16.10.2014.

В судовому засіданні 16.10.2014 представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги, просив скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
26.05.2014 у справі № 5011-6/8300-2012 та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 16.10.2014 позивач
заперечив проти доводів викладених в
апеляційній скарзі з урахуванням
заперечень поданих під час провадження
у справі та просив суд рішення
Господарського суду міста Києва від
26.05.2014 у справі № 5011-6/8300-2012 залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
відповідачем поставлено позивачу 4
рулони поліолефінової плівки
25ммх40ммх50мм для щеплень та окуліровки
на суму 380 грн. та 23 рулони
поліолефінової плівки 25ммх40ммх50мм для
щеплень та окуліровки на суму 1900,00 грн.,
що підтверджується накладними № 45 від
16.03.2010 та № 259 від 12.08.2010. Дана плівка
була оплачена позивачем, що визнається
сторонами та, в силу ч. 1 ст. 35 ГПК
України, не підлягає доказуванню.

Поставка відповідачем, прийняття
позивачем товару та його оплата
свідчить про укладення між позивачем
та відповідачем договору
купівлі-продажу у спрощений спосіб (ст.
181 ГК України).

За своєю правовою природою
правовідносини, що виникли між
сторонами, є купівлею-продажу, правове
регулювання яких здійснюється главою 54
Цивільного кодексу України.

Відповідач стверджує, що продана ним
позивачу плівка, ввезена на територію
України, є виробництвом фірми Aglis Co., Ltd.,
Японія, яка не підлягає обов'язковій
сертифікації і не належить до
контрольованих товарів. Однак
сторонами стверджується, що однією з її
характеристик при придбанні було
наявність біорозкладаючих складових.

Позивачем у серпні (з 11 по 23 число) 2010
року, після придбання товару, здійснено
окулірування підщеп яблуні у кількості
21 600 штук, для чого позивач уклав
договір підряду на виконання даних
робіт з фізичними особами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Як слідує з накладної № 21/03 та
квитанція до прибуткового касового
ордеру № 21/03 підщепи були придбані
позивачем у фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 по ціні 2 грн. за штуку. Після
окулірування, всі вказані саджанці
загинули.

Комісією 18.06.2011 у складі заступника
директора корпорації
"Вінницясадвинпром" Рибачка В.О.,
начальника відділу Центрального
регіону Української
помологічно-емпелографічної інспекції
з розсадництва Колінчука В.В. та голови
ФГ "Ягіндне-МС" Гончарука В.В. в
присутності позивача проведено
обстеження з виходом на
місцезнаходження повою. За
результатами обстеження складено акт,
відповідно до якого встановлено
загибель повою в кількості 21 600 штук, на
яких позивачем було застосовано
поліолефінову плівку розміром 25х40х50 мм
для щеплень та окуліровки, що була
надана йому ТОВ "Шетелінг Україна". В
акті зазначено, що причина загибелі -
відсутність біорозкладання плівки.

11.10.2011 позивач звернувся до відповідача
з претензією щодо відшкодування 328 370
грн. Вимоги претензії пов'язані з
заподіянням шкоди внаслідок продажу
плівки неналежної якості, а саме:
відсутності її біорозкладання, що
призвело до загибелі саджанців.

Крім того, з наведених вище підстав
позивачем було направлено відповідачу
вимоги від 15.12.2011 та від 16.02.2012 про
відшкодування 53 130 грн., які останнім
залишені без розгляду.

Разом з тим, 15.12.2011 та 16.02.2012 вимоги про
відшкодування 53 130 грн. з цих же підстав
були направлені позивачем відповідачу,
які останнім залишені без розгляду.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що наявна в матеріалах справи копія
рекламації, датованої 06.12.2011, оригінал
якої в матеріалах справи відсутній та
достовірність підписів заперечується
відповідачем, тому остання, в силу
ст.ст. 32, 36 Господарського
процесуального кодексу України, не
може бути використана як доказ у
справі.

Як вбачається з загальних правил,
продавець повинен передати покупцеві
товар, якість якого відповідає умовам
договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 673
Цивільного кодексу України). У разі
відсутності в договорі купівлі-продажу
умов щодо якості товару продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
придатний для мети, з якою товар такого
роду звичайно використовувався. Якщо
продавець при укладенні договору
купівлі-продажу був повідомлений
покупцем про конкретну мету придбання
товару, продавець повинен передати
покупцеві товар, придатний для
використання відповідно до цієї мети.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
придбання позивачем у відповідача
плівки та загибель саджанців не є
спірними та визнаються сторонами, а
отже беручи до уваги вищенаведене
предметом доказування у даній справі є
факт використання плівки позивачем для
окулірування саджанців та причини
загибелі останніх.

Судом першої інстанції при вирішені
питання доведеності факту
використання позивачем плівки для
окулірування 21 600 штук саджанців яблуні
виходив з хронологічної послідовності
таких подій як придбання плівки (12.08.2010)
та окулірування саджанців (з 13.08.2010 по
23.08.2010), відповідності маркуванню
придбаної плівки та плівки, яка була
надана позивачем для дослідження
експертами з чим погоджується
апеляційний суд.

При цьому, про факт використання
позивачем плівки, придбаної у ТОВ
"Шетелінг Україна", для щеплень та
окуліровки 21 600 штук саджанців
зазначено у акті вищевказаної комісії
від 18.06.2011. Дані особи не є
зацікавленими, з огляду на що місцевий
господарський суд та апеляційний
господарський суд вважає вказані ними
факти є такими, що носять об'єктивних
характер.

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що виходячи з правил
оцінки доказів, наведених у ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до яких
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, вважає
не спростованими доводи позивача щодо
використання для окулірування 21 600 штук
саджанців яблуні плівки, придбаної у
відповідача.

Як вбачається з контексту наведених
вище вимог закону (ст. 673 Цивільного
кодексу України) щодо якості товару
плівка, придбана позивачем у
відповідача, повинна була бути
само-зникаючою, тобто такою, що зникає
сама під дією сонячного проміння.
Термін її біорозкладання повинен був
становити до одного місяця, в
залежності від погодних умов. Дані
вимоги щодо якості плівки сторони
визнають.

Разом з тим, як свідчить акт
вищезазначеної комісії від 18.06.2011,
станом на вказану дату біорозкладання
плівки не відбулось.

При цьому, вказаний акт комісії містить
інформацію про фактичні дані, що мають
значення для справи, і, як зазначено
вище, складений особами, що не є
зацікавленими у вирішенні даної
справи, він, в силу ст. 32 ГПК України, є
доказом у справі.

Разом з тим, не було виявлено
біорозкладаючих складових експертами
при проведенні експертного
дослідження за дорученням суду.
Зокрема, відповідно до висновку
експертів № 2391/13-34 від 31.10.2013,
встановлено наступне:

- Наданий зразок плівки Buddy Tape
виготовлений з поліізобутилену. До
складу плівки входять віск та
наповнювач - карбонат кальцію.

- У наданому зразку плівки Buddy Tape
біорозкладаючих складових в межах
чутливості методу ІЧ-спектроскопії не
виявлено.

- Плівка для окулірування Buddy Tape зручна
в роботі, сприяє підвищенню
продуктивності праці під час
проведення даної операції.

При застосуванні на швидкоростучих
підщепах кісточкових культур плівка
вчасно розтріскується, що запобігає
утворенню перетяжок, випріванню вічок,
а також виключає таку технологічну
операцію, як розрізування і знімання
плівки.

При використанні на підщепах
зерняткових культур, які ростуть у
товщину набагато повільніше, плівка
залишається цілісною. Щоб відповісти
на питання чи впливає це на випрівання
заокульованих вічок, необхідно
провести більш тривалі дослідження.

Разом з тим, відповідно до висновку
експертів, на підщепі яблуні через 2
місяці після окулірування плівка
залишалась цілісною.

Відтак, підсумовуючи викладене,
поставлена відповідачем плівка
позивачу не відповідає вимогам щодо її
якості, оскільки протягом місяця після
її використання не біорозкладається,
що, в свою чергу, зумовило загибель 21 600
штук саджанців яблуні.

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що наведені
відповідачем обставини про порушення
позивачем нормативів щеплення та
відсутність даних про якість підщепи
не перебувають у
причинного-наслідковому зв'язку з
загибеллю 21 600 штук саджанців яблуні і
жодними об'єктивними доказами даний
зв'язок не підтверджено.

Нормами ст. 678 ЦК України передбачено
правові наслідки передання товару
неналежної якості.

Згідно з ч. 1 вказаної статті покупець,
якому переданий товар неналежної
якості, має право, незалежно від
можливості використання товару за
призначенням, вимагати від продавця за
своїм вибором: 1) пропорційного
зменшення ціни; 2) безоплатного
усунення недоліків товару в розумний
строк; 3) відшкодування витрат на
усунення недоліків товару.

Як передбачено ч. 2 ст. 678 ЦК України у
разі істотного порушення вимог щодо
якості товару (виявлення недоліків, які
не можна усунути, недоліків, усунення
яких пов'язане з непропорційними
витратами або затратами часу,
недоліків, які виявилися неодноразово
чи з'явилися знову після їх усунення)
покупець має право за своїм вибором: 1)
відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми; 2) вимагати заміни товару.

Відтак, підставою застосування
наслідків, передбачених ч. 2 ст. 678
Цивільного кодексу України, є
наявність невиправданих недоліків, які
полягають у неможливості фізичного
усунення порушень вимог щодо якості
товару, або недоліків, які усувати
економічно невигідно, або повторних
недоліків.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що невідповідність
плівки якості мала наслідком загибель
саджанців, в даному випадку має місце
істотне порушення вимог щодо якості
товару, з огляду на що вимоги про
стягнення з відповідача сплачених 2 280
грн. вартості плівки підлягають
задоволенню.

Порушення умов щодо якості є
порушенням зобов'язання, одним з
правових наслідком якого є обов'язок
відшкодування збитків (ст.ст. 610,611 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було поруш

Як передбачено ст. 224 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушені. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управне на
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарських
відносин.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Отже збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
якби зобов'язання було виконано
боржником.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань - причиною.

Оскільки розмір збитків є способом
виміру фактичного зменшення майнових
благ сторони, чинним законодавством
України обов'язок доведення факту
понесення збитків і наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
правопорушенням і збитками покладено
на позивача. А тому, незалежно від того,
яким чином сторони вирішили
обраховувати розмір збитків (фіксована
сума, процентне відношення до суми
невиконаного зобов'язання, тощо) дані
обставини матимуть значення виключно
за умови доведення наявності самих
збитків.

Як встановлено судом першої інстанції,
що наслідком постачання відповідачем
плівки неналежної якості стала
загибель 21 600 штук саджанців яблуні,
вартість яких складає 43 200 грн. Доказом
понесення цих витрат є квитанція до
прибуткового касового ордеру № 21/03.

Згідно з постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637 "Про затвердження Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні" касовий
ордер є первинним документом
(прибутковий або видатковий касовий
ордер), що застосовується для
оформлення надходжень (видачі) готівки
з каси.

Відтак, даний документ є допустимим
доказом, що засвідчує понесення
позивачем витрат. Тому доводи
відповідача про те, що його форма не
відповідає вищевказаному Положенню є
безпідставними, оскільки останній
відповідає вимогам додатку 2 до
вказаного Положення.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що стягнення з
відповідача 7 560 грн. не підлягає
задоволенню, оскільки доказ понесення
позивачем 7 560 грн. витрат на роботи по
прививанню повою повинен
засвідчуватись відповідним видатковим
касовим ордером, в силу вищезазначених
Положень про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні
порядку оформлення касових операцій.

Позивачем не доведено суду першої
інстанції та суду апеляційної
інстанції безпосередній причинний
зв'язок між загибеллю саджанців та
неодержаним прибутком у розмірі 446 960
грн., з огляду на що його вимоги про
стягнення збитків у вказаній вище сумі
є безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Також апеляційний суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову в задоволенні вимоги
позивача про стягнення з відповідача 20
% штрафу у розмірі 456 грн. на підстав ст.
231 Господарського кодексу України,
оскільки учасники наявних
правовідносин не є суб'єктами, на яких
поширюється правове регулювання за
даною нормою (не є суб'єктами
господарювання, що належать до
державного сектору економіки).

Щодо прохання позивача, яке викладене в
запереченнях на апеляційну скаргу, що
подані під час апеляційного
провадження, про повернення останньому
грошових коштів в сумі 1 609,50 грн.,
сплачених Фізичною особою підприємцем
ОСОБА_3 в якості судового збору за
подачу заяви про забезпечення та
стягнення з відповідача на користь
позивача суму судових витрат, що
понесені останнім внаслідок оплати
судової експертизи, призначеної в
рамках справ № 5011-6/8300-2012, суд
апеляційної інстанції зазначає, що у
суду відсутні підстави для розгляду
даних заяв.

Разом з тим, позивач не позбавлений
можливості звернутися з відповідними
заявами до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що доводи Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шетеліг Україна",
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції, а тому
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим рішення Господарського
суду міста Києва від 26.05.2014 в справі №
5011-6/8300-2012 підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Шетеліг
Україна" на рішення Господарського
суду міста Києва від 26.05.2014 у справі №
5011-6/8300-2012 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 в справі № 5011-6/8300-2012 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 5011-6/8300-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
Г.В. Корсакова

В.В. Куксов