м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7482/14 15.10.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рабен Україна»
До Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
Про стягнення 63 903,94 грн.
Головуючий суддя Ващенко Т.М.
Суддя Смирнова Ю.М.
Суддя Домнічева І.О.
Представники сторін:
Від позивача: Ратушняк П.В. представник
за довіреністю № б/н від 06.11.13.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передано позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рабен Україна» (далі
- позивач) до Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«НАСТА» (далі - відповідач) про
стягнення 63 903,95 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що укладений між
сторонами Договір № 102 добровільного
медичного страхування від 24.04.13. було
розірвано за згодою сторін шляхом
підписання угоди про дострокове
розірвання Договору № 102 від 24.03.13., якою
передбачено повернення позивачу
відповідачем невикористаної суми
страхового платежу. За твердженням
позивача відповідачем зазначено суму
повернуто не було, що зумовило
звернення Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рабен Україна» з
даним позовом до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.04.14. порушено провадження у
справі № 910/7482/14 та призначено її до
розгляду на 27.05.14.
23.05.14. позивачем через відділ
діловодства суду було подано письмові
пояснення по справі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.05.14. на підставі ст. 77 ГПК
України розгляд справи було відкладено
11.06.14. позивачем через відділ
діловодства суду було подано письмові
пояснення по справі.
В зв'язку з повторною неявкою в судове
засідання 12.06.14. представника
відповідача та невиконання ним вимог
ухвал суду в даній справі, на підставі
ст. 77 ГПК України розгляд справи було
відкладено на 24.06.14., про що судом було
прийнято відповідну ухвалу.
17.06.14. представником позивача через
відділ діловодства суду було подано
заяву про з збільшення розміру
позовних вимог, розгляд якої судом було
відкладено до встановлення фактичних
обставин справи.
В судовому засіданні 24.06.14. суд дійшов
висновку про призначення
колегіального розгляду справи №
910/7482/14, про що прийняв відповідну
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.06.14. визначено
склад колегії по розгляду даної справи:
головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя
Смирнова Ю.М., суддя Отрош І.М.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.06.14. вказаною колегією
суддів було прийнято дану справу до
свого провадження та призначено її до
розгляду на 29.07.14.
В зв'язку з перебуванням суддів з
колегії у відпустці справу № 910/7482/14
було призначено до розгляду на 15.10.14.
Розглянувши в судовому засіданні 15.10.14.
заяву позивача про збільшення розміру
позовних вимог, подану 17.06.14., суд
Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
Під збільшенням чи зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти зміну
кількісних показників, в яких
виражається позовна вимога.
Під зміною розміру позовних вимог не
може розумітися заявлення ще однієї чи
кількох вимог додатково до викладених
у позовній заяві - така дія
кваліфікується як зміна предмета
Неправомірно під виглядом збільшення
розміру позовних вимог висувати нові
вимоги, які не були зазначені у тексті
У п. 3 інформаційного листа від 02.06.06. №
01-8/1228 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
Вищий господарський суд України
зазначив, що під збільшенням розміру
позовних вимог (частина друга статті 22
ГПК) слід розуміти збільшення суми
позову за тією ж вимогою, яку було
заявлено у позовній заяві. Тобто,
збільшення розміру позовних вимог не
може бути пов'язано з пред'явленням
додаткових позовних вимог, про які не
йшлося в позовній заяві.
Таким чином, з наведеного вбачається,
що пред'явивши спочатку до стягнення
суму невикористаної суми страхового
платежу за Договором № 102 від 24.03.13.,
позивач не в праві пред'являти
додаткові позовні вимоги, про які не
йшлося в позовній заяві, а саме, щодо
стягнення з відповідача збитків від
інфляції та 3% річних.
Таким чином, суд відмовляє позивачу в
задоволенні заяви № б/н від 12.06.14., що
була подана через відділ діловодства
суду 17.06.14.
В судовому засіданні 15.10.14.
представником позивача на підставі ст.
22 ГПК України було подано заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з відповідача 63 903,94 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
Вказану заяву про зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом, отже має місце нова ціна позову,
виходячи з якої вирішується спір.
Вказане також викладено в п. 17
інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/2351
від 20.10.2006 р. "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року" та п. 3.10 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції».
В судовому засіданні 15.10.14.
представником позивача підтримано
позовні вимоги з врахуванням заяви від
Представник відповідача в судове
засідання 15.10.14. вкотре не з'явився,
письмового відзиву на позов не надав,
заяв чи клопотань не подав і не
надіслав, про поважні причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача, що наданий позивачем,
повідомлення про вручення поштового
відправлення (ухвали суду) відповідачу
наявне в матеріалах справи.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі № 910/7482/14.
В судовому засіданні 15.10.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
24.04.13. між позивачем (далі -
Страхувальник) та відповідачем (далі -
Страховик) було укладено Договір № 102
добровільного медичного страхування
(далі - Договір), відповідно до умов
якого (п. 3) предметом Договору є майнові
інтереси, які не суперечать закону і
пов'язані зі здоров'ям та
працездатністю застрахованої особи.
Строк дії Договору сторонами погоджено
в п. 7.1 з 06.05.13. по 05.05.14.
17.03.14. сторонами було підписано та
скріплено печатками Угоду про
дострокове розірвання Договору (далі -
Угода), за умовами якої (п. 1, п. 2) сторони
дійшли згоди достроково розірвати
Договір за згодою сторін, останнім днем
дії Договору вважати 17.03.14.
Пунктом 4 Угоди сторони погодили
повернути невикористану суму
страхового платежу за наступний
період: 18 березня - 5 травня 2014 року,
протягом десяти днів з дня розірвання
Спір у справі виник в зв'язку з
неповерненням відповідачем позивачу
суми невикористаного страхового
платежу за Договором в розмірі 63 903,94
грн. у встановлені Угодою строки.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач своїм правом на подачу
письмового відзиву не скористався,
обґрунтувань своєї правової позиції не
надав.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами. Сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

За своєю правовою природою Договір є
договором страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з життям,
здоров'ям, працездатністю та пенсійним
забезпеченням (особисте страхування)
(п. 1 ч. 1 ст. 980 ЦК України).

Як відзначалось судом, пунктом 4 Угоди
сторони погодили повернути
невикористану суму страхового платежу
за наступний період: 18 березня - 5 травня
2014 року, протягом десяти днів з дня
розірвання Договору.

Позивач звернувся до відповідача із
заявою від 26.03.14. та від 03.04.04. з
проханням повернути суму
невикористаного страхового платежу.

На вказані заяви відповідач надав
відповідь, якою відмовився повертати
позивачу вказану суму, мотивуючи
вказане тим, що відповідачем було
вирахувано із вказаної суми страхове
відшкодування та витрати на ведення
справи в розмірі 25%.

Разом з тим, суд відзначає, що витрати
на ведення справи в розмірі 25% та
фактичних виплат страхових сум, за
приписами п. 16.4, 16.5 Договору,
вираховуються у разі дострокового
припинення Договору за вимогою
Страхувальника або Страховика.

Разом з тим, Угодою Договір було
достроково розірвано за згодою сторін.

При цьому, приписами п. 16.1 Договору
передбачено припинення дії Договору за
згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не перерахував позивачу
невикористану суму страхового платежу
за період з 18.03.14. по 05.05.14. протягом
десяти днів з дня розірвання Договору
(з 17.03.14.), яка розраховується наступним
чином: Загальна сума сплаченого
страхового платежу (476 019,22 грн)/строк
дії Договору (365 днів)*кількість днів, що
залишились до кінця дії Договору (49).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав умови
Угоди, 63 903,94 грн. невикористаного
страхового платежу підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«НАСТА» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, б.
6; ідентифікаційний код 35893575) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рабен Україна» ((02090,
м. Київ, вул. Сосюри, б.6;
ідентифікаційний код 32306522) 63 903
(шістдесят три тисячі дев'ятсот три)
грн. 94 коп. - невикористаного страхового
платежу та 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по
сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.10.14.

Головуючий суддя
Ващенко Т.М.

Суддя
Смирнова Ю.М.

Суддя
Домнічева І.О.