ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 жовтня 2014 р. Справа №
903/785/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "РІСТ", м. Вільнянськ,
Запорізька область

до відповідача дочірнього
підприємства "Автоскладальний завод
№1" публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс",
м.Луцьк

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - другий відділ державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції, м. Луцьк

про стягнення 58191,59 грн.

Суддя Вороняк А. С.

при секретарі судового засідання
Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Войцешук Л.І.,
довіреність №434/01-29 від 29.07.2014р.

від третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору: н/з

Відповідно до ст.20 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) роз'яснено право відводу
судді. Відводу судді не заявлено. На
підставі ст.22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Суть спору: товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "РІСТ" звернулося з
позовом дочірнього підприємства
"Автоскладальний завод №1" публічного
акціонерного товариства "Автомобільна
компанія "Богдан Моторс" про стягнення
58182,25 грн., з них 50556,62 грн. - сума
інфляційних втрат, 7625,63 грн. - 3% річних
та 1827 грн. судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на договір поставки №24/12-10
від 24.12.2010р., рішення господарського
суду Волинської області від 19.02.2014р. у
справі №903/1545/13 та на положення статті
625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України).

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 28.08.2014р. було
порушено провадження у справі, а справу
призначено до розгляду на 10.09.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду ряд
документів, необхідних для
об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду від
10.09.2014р. розгляд справи відкладено на
24.10.2014р. у зв'язку з нез'явлення
представника відповідача в судове
засідання, необхідність з'ясування
всіх істотних обставин справи,
повторного витребування доказів.

24.09.2014р. ухвалою господарського суду
Волинської області було залучено до
участі у справі в якості третьої особи
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
другий відділ державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції, а в судовому засіданні
оголошено перерву до 22.10.2014р. для
надання сторонами додаткових доказів.

13.10.2014р. через канцелярію суду від
позивача надійшла заява про збільшення
позовних вимог в якій зазначено, що
останнім було проведено перерахунок
інфляційних втрат та 3% річних за
вказані у новому розрахунку періоди та
просить стягнути з відповідача 58191,59
грн., з них 50516,62 грн. інфляційних втрат
та 7674,97 грн. 3% річних відповідно. Також
надійшли докази направлення даної
заяви відповідачу, докази надіслання
на адресу другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції позовної заяви з
доданими до неї документами(виконання
ухвали господарського суду Волинської
області від 24.09.2014р.). Додатковим
клопотанням просили слухати справу без
участі їх представника, повідомили, що
позов підтримують з врахуванням
останньої заяви про збільшення, вимоги
просили задовольнити.

Суд розглянувши заяву позивача про
збільшення розміру позовних вимог від
13.10.2014р., яка подана до початку розгляду
справи по суті, в порядку ст.22 ГПК
України приймає її, тому справа
вирішується з нової ціни позову у сумі
58191,59 грн., з них 50516,62 грн. інфляційних
втрат та 7674,97 грн. 3% річних.

Представник позивача в судове
засідання 22.10.2014р. не з'явився,
компетентного представника не
направив, проте був належним чином
повідомлений про місце і час розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №193 від 03.10.2014р..

Представник відповідача в судовому
засіданні 22.10.2014р. вимоги визнала,
просила зменшити розмір інфляційних
втрат та 3% річних у зв'язку із складним
фінансовим становищем підприємства
пов'язаного із застосуванням санкцій
збоку Міністерства економіки України
до WABCO Austria GesmbH, що привели до
неможливості виконання поставки
комплектуючих до автобусів «Богдан»
А70132 за договорами та неможливості
виконання поставки комплектуючих до
автобусів «Богдан» А70132 на ПАТ
"Краснодонський завод "Автоагрегат"".

Другий відділ державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції в судове засідання 22.10.2014р. не
з'явився, компетентного представника
не направив, вимог ухвали суду від
24.09.2014р. не виконав, проте був належним
чином повідомлений про місце і час
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №172 від 01.10.2014р.

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України
справу розглянуто за наявними
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача суд, -

встановив:

24.12.2010р. товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "РІСТ" (далі -
Постачальник), в особі генерального
директора Надточія О.І. та дочірнім
підприємством "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"
(далі - Покупець), в особі генерального
директора Гунчика В.П. було укладено
договір поставки №24/12-10(далі - Договір),
згідно якого Постачальник приймає на
себе зобов'язання в установлений
договором строк передавати у власність
Покупця товар, а покупець
зобов'язується приймати і оплачувати
його вартість, відповідно до умов цього
договору.

19.02.2014р. рішенням господарського
суду Волинської області у справі
№903/1545/13, яке набрало законної сили
06.03.2014р., позовні вимоги ТОВ
"Науково-виробниче підприємство "РІСТ"
задоволені частково, стягнуто з ДП
"Автоскладальний завод №1" ПАТ
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"
873705,12грн., в т.ч. 803099,21грн. основного
боргу, 51387,48 грн. пені, 13564,39грн. 3% річних,
5654,04 грн. суми індексу інфляції та
17475,81грн. витрат по сплаті судового
збору.

Згідно ч.2 ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду(іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
особи.

Отже факти, які відповідно до закону
вважаються встановленими, не
доводяться при розгляді справи. Таке
припущення може бути спростовано в
загальному порядку.

Факт укладання Договору, отримання
відповідачем товару та не проведення
при цьому вчасно всіх оплат
встановлено в рішенні господарського
суду Волинської області від 19.02.2014р. у
справі №903/1545/13, у відповідності до умов
ч.5 ст.35 ГПК України не доводяться при
розгляді даної справи.

Позивачем 13.08.2014р. на адресу
відповідача було направлено претензію
№1675 від 12.08.2014р. про сплату інфляційних
втрат та 3% річних за невиконання
рішення господарського суду
Волинської області по №903/1545/13 від
19.02.2014р.. Проте дана претензія була
залишена відповідачем без виконання.

Відповідачем зазначене рішення станом
на 22.10.2014р. виконано, а саме сплачено
позивачу: 14.03.2014р. - 250000 грн.(платіжне
доручення №1894426(а.с.17)), 12.05.2014р. - 10000
грн.(платіжне доручення №1871(а.с.18)),
12.06.2014р. - 12800 грн.(платіжне доручення
№2079(а.с.19)), 13.08.2014р. - 5000 грн.(платіжне
доручення №2408978(а.с.62)), 03.09.2014р. - 513380,93
грн. (платіжне доручення №2409318(а.с.64)), а
також 100000 грн., які надійшли на рахунок
позивача від другого ВДВС ЛМУЮ у
Волинській області згідно платіжного
доручення №15127 від 09.09.2014р.(а.с.84).

Позивач просить стягнути з відповідача
інфляційні втрати за період
невиконання рішення з квітня 2014р. по
серпень 2014р. та 3% річних в період з
14.03.2014р. по 02.09.2014р. на суму основного
боргу із врахуванням часткових
проплат.

Згідно ст.202 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) господарське
зобов'язання припиняється: виконанням,
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управненої та
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами. Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
заміни його умов не допускається.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України під порушенням
зобов'язання передбачено його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1, ст.612 ЦК України визначено, що
боржник рахується таким, що прострочив,
якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
встановлений термін, визначений
договором або законом.

До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч.2 п.3
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. за №01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права").

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 58191,59 грн., з них 50516,62 грн. -
сума інфляційних втрат, 7674,97 грн. - 3%
річних, слід зазначити наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином, ч.1
ст.625 ЦК України встановлює виняток із
загального правила ст.614 ЦК України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, застосуванням
санкцій збоку Міністерства економіки
України до WABCO Austria GesmbH, що привели до
неможливості виконання поставки
комплектуючих до автобусів «Богдан»
А70132 за договорами) та неможливості
виконання поставки комплектуючих до
автобусів «Богдан» А70132 на ПАТ
"Краснодонський завод "Автоагрегат"", і
як наслідок, неможливість виконання
ним грошового зобов'язання, якщо навіть
у цьому немає його провини, не
звільняють дочірнє підприємство
"Автоскладальний завод №1" публічного
акціонерного товариства "Автомобільна
компанія "Богдан Моторс" від
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору

Також, згідно п.3 ч.3 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 24.11.2011р. №01-06/1642/2011 "Про
доповнення інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011р. N 01-06/249 "Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів"" наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України (постанови від 04.07.2011р.
№13/210/10, від 12.09.2011р. №6/433-42/183 та від
23.01.2012р. по справі №3-142гс11).

Суд перевіривши методику та
правильність нарахування 50516,62 грн.
загальної суми інфляційних втрат в
період з квітня 2014р. по серпень 2014р. та
7674,97 грн. - 3% річних в період з 14.03.2014р. по
11.05.2014р. на суму 553099,21 грн., в період з
12.05.2014р. по 11.06.2014р. на суму 543099,21 грн., в
період з 12.06.2014р. по 12.08.2014р. на суму 530299,21
грн. та в період з 13.08.2014р. по 02.09.2014р. на
суму 525299,21 грн. наведених у розрахунку
позивача від 03.10.2014р.(а.с.80), вважає, що
останні підставні та підлягають до
задоволення.

Розрахунок інфляційних нарахувань та 3%
річних перевірений за допомогою
комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Клопотання представника відповідача
про зменшення розміру інфляційних
втрат та 3% річних відхиляється судом,
оскільки п.3 ч. 1 ст.83 ГПК України, п.3 ст.
551 ЦК України та ст. 233 ГК України не
передбачено права суду на зменшення
розміру інфляційних втрат та 3% річних
при прийняті рішення. Положення даних
статтей можуть бути застосовані судом
виключно до зменшення розміру штрафних
санкцій, якими інфляційні втрати та 3%
річних не являються.

Згідно ч.5 ст.22 ГПК України відповідач
має право визнати позов повністю або
частково.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Судом прийнято визнання позову
відповідачем згідно ст.ст.22, 78 ГПК
України, як таке, що не суперечить
законодавству та судом не встановлено
порушення прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. При цьому вимоги,
що пред'являються до доказів, визначені
ст.34 ГПК України, відповідно до якої,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, докази та письмові
пояснення сторін, господарський суд,
оцінюючи подані сторонами докази за
своїм переконанням, що ґрунтується на
всебічному й об'єктивному розгляді в
судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов до висновку про підставність та
обґрунтованість пред'явленого
позивачем до відповідача позову,
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити та стягнути з відповідача
на користь позивача 58191,59 грн., з них
50516,62 грн. - сума інфляційних втрат, 7674,97
грн. - 3% річних.

Оскільки спір до розгляду суду
доведено з вини відповідача, то витрати
по сплаті судового збору в сумі 1827 грн.,
відповідно до ст.49 ГПК України слід
покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з дочірнього підприємства
"Автоскладальний завод №1" публічного
акціонерного товариства "Автомобільна
компанія "Богдан Моторс" (43010, Волинська
область, м. Луцьк, вул. Рівненська, 42, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство "РІСТ"
(70002, Запорізька область, м. Вільнянськ,
вул. Червоноармійська, 5, ) 58191,59 (п'ятдесят вісім тисяч сто
дев'яносто одну гривню п'ятдесят
дев'ять копійок) грн., з них 50516,62 грн. -
сума інфляційних втрат, 7674,97 грн. - 3%
річних та 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім гривень) грн. витрат
позивача по оплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

24.10.2014

Суддя
А. С. Вороняк