ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 жовтня 2014 р. Справа №
903/784/14за позовом приватного
підприємства "Продінвестфонд",
с.Зміїнець, Луцький район, Волинська
область

до відповідача 1: приватного
підприємства "Волвест-М", с.Зміїнець,
Луцький район, Волинська область

до відповідача 2: публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль", м. Київ

про визнання недійсним кредитного
договору

Суддя Вороняк А.С.

при секретарі судового засідання
Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача 1: н/з

від відповідача 2: Гураль С.П.,
довіреність №235/12 від 18.06.2012р.

Відповідно до ст.20 Господарського
процесуального кодексу України(далі -
ГПК України) роз'яснено право відводу
судді. Відводу судді не заявлено. На
підставі ст.22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: приватне підприємство
"Продінвестфонд" звернулося з позовом
до приватного підприємства "Волвест-М"
та публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" про визнання
недійсним кредитного договору
№010/08-11/1806-4 від 20.03.2008р. та стягнення
судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що при укладанні
кредитного договору №010/08-11/1806-4 від
20.03.2008р. між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"
та ПП "Волвест-М" в уповноважених осіб
сторін не було необхідного обсягу
цивільної дієздатності на його
підписання, а також даний договір
підписано в порушення вимог ч.1 ст.203
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 28.08.2014р. було
порушено провадження у справі, а справу
призначено до розгляду на 10.09.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду ряд
документів, необхідних для
об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 10.09.2014р. розгляд
справи відкладено на 22.10.2014р. у зв'язку з
нез'явленням представників позивача та
відповідача 1 в судове засідання, явка
яких ухвалою господарського суду
Волинської області від 28.08.2014р. була
визнана обов'язковою, неподання
останніми витребуваних доказів для
з'ясування всіх істотних обставин
справи та повторного витребування
доказів.

10.10.2014р. через канцелярію суду від
представника відповідача 2 із
супровідним листом №140-0-0-00/8/1981 від
07.10.2014р. поступили належним чином
засвідчені копії поданих 10.09.2014р.
документів.

В судовому засіданні 22.10.2014р.
представник відповідача 2 позовні
вимоги заперечив, в позові просив
відмовити з підстав наведених у
поданому 10.09.2014р. відзиві.

Позивачем всупереч вимог ухвал
господарського суду від 28.08.2014р. та
10.09.2014р. не було представлено суду
витребуваних документів,
компетентного представника в судове
засідання 22.10.2014р. позивач не направив,
проте був належним чином повідомлений
про місце і час розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№600 від 24.09.2014р..

Відповідачем 1 всупереч вимог ухвал
господарського суду від 28.08.2014р. та
10.09.2014р. не було представлено суду
письмових пояснень та витребуваних
документів, компетентного
представника в судове засідання
22.10.2014р. ПП "Волвест-М" не направило,
проте було належним чином повідомлене
про місце і час розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№456 від 22.09.2014р..

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ст.87 ГПК
України.

На підставі викладеного суд вважає, що
вжив усіх необхідних заходів для
повідомлення позивача про час слухання
справи та з урахуванням вимог ст.69 ГПК
України справу розглянуто за наявними
матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача 2, господарський суд, -

встановив:

20.03.2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - Кредитор) та ПП «Волвест - М»
(далі - Позичальник, Боржник) укладено
Кредитний договір №010/08-11/1806-4
«Відновлювальна Кредитна Лінія на
поповнення обігових коштів для
корпоративних клієнті»(далі -
Кредитний договір), за умовами якого, ПП
«Волвест - М» було відкрито
відновлювальну кредитну лінію з
лімітом кредитування 3500000 грн. на
фінансування витрат пов'язаних з
поточною діяльністю, сплатою процентів
в розмірі 16,5% річних та кінцевим
терміном погашення кредиту до 15.03.2009р..

27.08.2009р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
(Кредитор) та ПП "Продінвестфонд" (далі -
Поручитель) було укладено договір
поруки №12/08-03/1806 згідно п.1.1 якого ПП
"Продінвестфонд" зобов'язується
відповідати перед Кредитором
солідарно з ПП «Волвест - М» за
виконання кредитних зобов'язань, в тому
числі тих, що виникнуть у майбутньому,
які випливають з умов Кредитного
договору №010/08-11/1806-4 від 20.03.2008р..

Додатковими угодами до Кредитного
договору сторони змінювали наступі
умови кредитування при письмовій згоді
позивача: №1 від 15.07.2008р. - (проценти)
ставка - 17,0% річних; №010/08-03/1806-4/2 від
16.03.2009р. - збільшено ліміт кредитування
до 3365809,95 грн., кінцевий термін
погашення - 15.03.2010р., процентна ставка -
25,0% річних, №010/08-03/1806-4/3 від 01.04.2009р. -
змінено п.10.5 Кредитного договору
(відповідальність сторін); №010/09-01/1806-4/4
від 30.03.2010р. - кінцевий термін погашення
- 14.03.2011р.; №010/09-01/1806-4/5 від 13.09.2010р. -
встановлено процентну ставку в розмірі
22,0% річних; №010/09-01/1806-4/7 від 16.09.2010р. -
кінцевий термін погашення - 31.12.2013р.;
№010/42-2/1806-4/8 від 24.04.2012р. процентна
ставка - 19,0% річних.

Положеннями Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено,
що правочин (договір) (який вчиняється у
письмовій формі) повинен бути
підписаний сторонами, при цьому у разі
вчинення правочину юридичною особою,
його підписує уповноважена особа.

В даному випадку особами, які вчиняли
оспорюваний правочин є ВАТ
„Райффайзен Банк Аваль", від імені
якого діяли представники по
довіреностям - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, який діяв від ПП«Волвест - М».

Від імені ВАТ „Райффайзен Банк Аваль"
договір підписаний директором
Волинської обласної дирекції
„Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_4, що діє
на підставі нотаріально посвідченої
довіреності №4025 від 07.11.2006р., та
заступником директора Волинської ОД
„Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_5, що діє
на підставі нотаріально посвідченої
довіреності № 4508 від 11.12.2006р..

З тексту довіреності №4025 від
07.11.2006р.(а.с.42-43) вбачається, що ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі Голови
Правління банку ОСОБА_7, який діє на
підставі статуту, уповноважив
директора Волинської обласної
дирекції Відкритого акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
вчиняти від імені банку дії виключно з
питань діяльності Волинської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль», в
тому числі, укладати (підписувати) від
імені банку правочини, а саме договори
про надання кредитів. Довіреність
видана 07.11.2006р. без права передоручення
вказаних повноважень і дійсна до
07.11.2009р..

Згідно даної довіреності ОСОБА_4 надано
в межах повноважень право підпису
одноособово або спільно з іншою
уповноваженою особою банка, що має
право підписання документів від банку,
як це визначено процедурою щодо
надання повноважень на право підпису
від імені „Райффайзен Банк Аваль" від
11.09.2011р.(далі - Процедура), укладати та
підписувати від імені ВАТ „Райффайзен
Банк Аваль" правочини (договори), що
стосуються діяльності Дирекції і в т.ч.
пов'язані із здійсненням банківських
операцій відповідно до повноважень,
наданих банком Дирекції письмовим
дозволом на здійснення операцій та
положенням про дирекцію.

Заступник директора з питань
корпоративного, малого та середнього
бізнесу Волинської обласної дирекції
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_5, діяла
на підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
11.12.2006р., зареєстрованої в реєстрі за
№4508(а.с.44-45), з тексту якої вбачається,
що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
голови Правління Банку ОСОБА_7, який
діяв на підставі статуту, уповноважив
заступника директора Волинської
обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» ОСОБА_5 вчиняти від імені банку
дії виключно з питань діяльності
Дирекції, в тому числі, укладати
(підписувати) від імені банку
правочини, а саме: договори про надання
кредитів. Довіреність видана 11.12.2006р.
без права передоручення вказаних
повноважень і дійсна до 11.12.2009р..

Зазначені довіреності містять
визначений обсяг повноважень, в тому
числі зазначеним особам надано право
від імені банку укладати та
підписувати кредитні договори.

При вчиненні нотаріальних дій
нотаріусами перевірені правоздатність
та дієздатність юридичної особи ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та
повноваження його представників.

Від імені ПП «Волвест - М» даний
Кредитний договір підписаний
директором ОСОБА_6, що діяв на підставі
статуту.

Згідно рішення №1 від 23.04.1999р.(а.с.90)
ОСОБА_6, виступав одноособово
засновником ПП «Волвест - М» та
виконував обов'язки директора
підприємства(наказ №3 від
04.06.1999р.(а.с.91)), приймав рішення про
отримання кредитних коштів в банку,
підписував заяви на отримання
кредиту(а.с.92-102).

Отже ОСОБА_6.(директор ПП «Волвест - М»)
діяв у межах своєї компетенції без
довіреності.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.2 п.2 ст.207 ЦК України правочин,
який вчиняє юридична особа
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно ст.246 ЦК України довіреність від
імені юридичної особи видається її
органом або іншою особою,
уповноваженою на це її установчими
документами, та скріплюється печаткою
цієї юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Згідно ст.239 ЦК України правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ч.1 ст.240 ЦК України представник
зобов'язаний вчиняти правочин за
наданими йому повноваженнями особисто.
Він може передати своє повноваження
частково або в повному обсязі іншій
особі, якщо це встановлено договором
або законом між особою, яку
представляють, і представником, або
якщо представник був вимушений до
цього з метою охорони інтересів особи,
яку він представляє.

Згідно п.3.3, 3.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" особа, призначена
повноважним органом виконуючим
обов'язки керівника підприємства,
установи чи організації, під час
вчинення правочинів діє у межах своєї
компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої
статті 92 ЦК України зобов'язує орган
або особу, яка виступає від імені
юридичної особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абзац другий частини
третьої статті 92 ЦК України). Отже,
позов про визнання недійсним
відповідного правочину може бути
задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин.

Пленум Вищого господарського суду
України у зазначеній постанові
наголошує, що наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.
1-3,5-6 ст. 203 ЦК України.

Під недійсним правочином розуміють дії
фізичних і юридичних осіб, які хоч і
спрямовані на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків, але не створюють цих
наслідків, внаслідок невідповідності
вчинених дій вимогам закону.

Вирішуючи спір про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Згідно ч.1-3 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Окрім цього, згідно ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами:

- письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Матеріали справи не містять та
позивачем не обґрунтовано позовних
вимог, що Кредитний договір суперечить
нормам Цивільного кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

Уповноважені осіби сторін зазначеного
договору володіли необхідним обсягом
цивільної дієздатності при його
підписанні.

Враховуючи викладені обставини, беручи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, докази та пояснення сторін,
господарський суд, оцінюючи подані
сторонами докази за своїм
переконанням, що ґрунтується на
всебічному й об'єктивному розгляді в
судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов до висновку, що вимоги позивача
є необґрунтованими, позбавлені
фактичного та правового обґрунтування,
а також такі, що не відповідають, як
матеріалам справи, так і нормам чинного
законодавства, у зв'язку з чим прийшов
до переконання, що право чи інтерес
позивача не порушені, суд відмовляє в
позові з підстав необґрунтованості
позовних вимог.

Судові витрати у розмірі 1218 грн. згідно
ст.49 ГПК України при відмові в позові
покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

У позовних вимогах приватного
підприємства "Продінвестфонд" до
приватного підприємства "Волвест-М" та
публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" про визнання
недійсним кредитного договору
№010/08-11/1806-4 від 20.03.2008р. - відмовити.

Повний текст рішення складено

27.10.2014

Суддя
А. С. Вороняк