ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
УХВАЛА

15 жовтня 2014 р. Справа № 909/1066/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Кобрин О. М.
при секретарі судового засідання
Левицький Ю.Д., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за заявою: Приватного вищого
навчального закладу

"Західноукраїнський
економіко-правничий університет"

вул.Мельничука, 14,
м.Івано-Франківськ, 76000

про банкрутство в порядку ст. 11 ЗУ "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"

за участю представників сторін:

ліквідатор: Ловас В.О. - арбітражний
керуючий, (свідоцтво НОМЕР_1 від 19.07.13);

від кредитора ОСОБА_3: ОСОБА_4-
представник (довіреність від 09.08.13)

ВСТАНОВИВ: постановою господарського
суду Івано-Франківської області від
16.01.14 боржника - Приватний вищий
навчальний заклад "Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру щодо боржника,
призначено ліквідатором боржника
арбітражного керуючого Ловаса Василя
Олексійовича.

29.08.14 до господарського суду
надійшла заява ОСОБА_3 з грошовими
вимогами до боржника (вх.№11693/14 від
29.08.14) у сумі 54 597,16 грн.

Ухвалою суду від 08.09.14 зобов"язано
ОСОБА_3 виправити недолік заяви з
грошовими вимогами до боржника
Приватного вищого навчального закладу
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет",
докази чого подати суду у п"ятиденний
строк до 15.09.14.

12.09.14 до суду надійшла заява
(вх.№14081/14 від 12.09.14) щодо виправлення
помилок, допущених у заяві із
грошовими вимогами.

Ухвалою суду від 30.09.14 прийнято
заяву ОСОБА_3 з грошовими вимогами до
боржника (вх.№11693/14 від 29.08.14) до
розгляду в судовому засіданні 15.10.14.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3 підтримала заяву, просить
визнати грошові вимоги в розмірі 54 597,16
грн. та включити їх до реєстру вимог
кредиторів першої черги. При цьому,
посилається на те, що дані вимоги
виникли в ліквідаційній процедурі на
підставі рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 29.07.14 та
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 22.05.14 по справі
№ 909/294/14, а також просить відшкодувати
суму судового збору, що сплачено за
подання даної заяви. В обґрунтування
правової позиції щодо необхідності
задоволення вимог кредитора ОСОБА_3 в
першу чергу посилається на те, що
вказаним судовим рішенням стягнено з
боржника 52 770,16 грн. середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку по заробітній платі по день
фактичного розрахунку і вказана сума
належить до заробітної плати, що
підлягає до задоволення в першу чергу.

Ліквідатор Приватного вищого
навчального закладу
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
Ловас В.О. вказав на те, що кредитор
ОСОБА_3 звернулась до суду із пропуском
двомісячного терміну, що встановлено
ст.38 ЗУ "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а тому її
вимоги підлягають до задоволення в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників учасників,
оцінивши докази у відповідності до ст.43
ГПК України, суд встановив наступне.

Згідно з рішенням господарського
суду Івано-Франківської області від
29.07.14 по справі № 909/294/14 у ОСОБА_3
виникло право на стягнення з
Приватного вищого навчального закладу
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет" 52 770,16
грн. середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку по заробітній
платі по день фактичного розрахунку.
При цьому, вказаним судовим рішенням
встановлено, що ОСОБА_3 "звільнена з
посади заступника головного
бухгалтера ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет" з 13
березня 2012 року за згодою двох сторін.
На час звільнення розрахунок з нею
не проведено, борг по заробітній платі
в сумі 6 291,07 грн виплачено 18.12.13".

Таким чином, борг по заробітній
платі в сумі 6 291,07 грн. перед ОСОБА_3 було
погашено повністю після порушення
провадження у справі про банкрутство в
процедурі розпорядження майном і, як
вказує арбітражний керуючий Ловас В.О.,
одразу після зняття арешту з рахунків
боржника.

На підставі вказаного судового
рішення видано наказ №978 від 15.08.2013 про
стягнення з ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет" на
користь ОСОБА_3 52 770,16 грн. На підставі
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 22.05.14 у цій
справі №909/294/14 видано наказ про
стягнення з ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет" на
користь ОСОБА_3 609,00 грн судового збору
за розгляд апеляційної скарги.

За таких обставин, грошові вимоги
ОСОБА_3 в сумі 53 379,16 є обґрунтованими та
визнаються судом. Відповідно ОСОБА_3
слід відшкодувати витрати по сплаті
судового збору в сумі 1218,00 грн, які
сплачено нею за подання заяви з
грошовими вимогами.

Стосовно визначення черговості
погашення вказаних вимог слід вказати
на наступне.

Як уже вказувалось вище, боржника
- ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру щодо нього
постановою господарського суду
Івано-Франківської області від 16.01.14.
Офіційне оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом
відбулось 25.01.14 в газеті "Голос України".

Одним із наслідків визнання
боржника банкрутом, визначених ст.38 ЗУ
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон про банкрутство) є те, що
вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури протягом двох
місяців з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.
Кредитори, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними, а їх вимоги погашаються
в шосту чергу в ліквідаційній
процедурі.

Представник кредитора ОСОБА_3
вважає, що 52 770,16 грн. та 609,00 грн
судового збору відносяться до складу
заробітної плати і повинні погашатись
в першу чергу, оскільки до заяв з
поточними кредиторськими вимогами
слід застосувати аналогію закону, а
саме абз.2 ч.4 ст.23 Закону про
банкрутство, що регулює строк та
порядок подачі заяв кредиторів з
конкурсними вимогами.

Розглянувши доводи кредитора,
здійснивши аналіз законодавства
України, що регулює дані
правовідносини, суд вважає за
необхідне вказати на безпідставність
такої правової позиції. При цьому, слід
звернути увагу на наступне.

Нормою ч.4 ст. 23 Закону про
банкрутство встановлено: "4. Особи,
вимоги яких заявлені після закінчення
строку, встановленого для їх подання,
або не заявлені взагалі, не є
конкурсними кредиторами, а їх вимоги
погашаються в шосту чергу в
ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не
поширюється на вимоги кредиторів щодо
виплати заробітної плати, авторської
винагороди, аліментів, а також на
вимоги щодо відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування."

Вказана норма застосовується
щодо вимог конкурсних кредиторів.

Законом про банкрутство (ст.1)
передбачено поділ кредиторів на 3
категорії: конкурсні кредитори
(кредитори за вимогами до боржника, які
виникли до порушення провадження в
справі про банкрутство і виконання
яких не забезпечено заставою майна
боржника), поточні кредитори (
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство) та забезпечені
кредитори (кредитори, вимоги яких
забезпечені заставою майна боржника
(майнового поручителя).

Положення абзацу 2 ч.4 ст.23 Закону
про банкрутство стосуються тільки
вимог, що описані в абзаці 1 даної норми,
а саме вимог конкурсних кредиторів,
тобто, тих, які виникли до порушення
провадження в справі про банкрутство.

Натомість ст.38 Закону про
банкрутство чітко передбачено порядок
заявлення та погашення поточних вимог
кредиторів. Усі поточні вимоги мають
бути заявлені впродовж 2 місяців з
моменту офіційного оприлюднення про
визнання боржника банкрутом. Вимоги,
які не заявлені, або заявлені після
закінчення вказаного строку,
погашаються в останню - шосту чергу.
Жодних винятків з вказаного правила не
встановлено.

Таким чином, з огляду на
вищенаведені норми Закону про
банкрутство, слід зробити висновок про
те, що вимоги кредиторів щодо виплати
заробітної плати, авторської
винагороди, аліментів, а також на
вимоги щодо відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування можуть
бути заявлені із погашенням у
відповідну чергу після закінчення
строку, встановленого для їх подання,
однак дане правило діє тільки в тому
випадку, якщо вказані вимоги виникли до
порушення провадження в справі про
банкрутство.

Вимоги кредитора ОСОБА_3 виникли
після порушення провадження в справі
про банкрутство та заявлені у
ліквідаційній процедурі з пропуском
двохмісячного терміну, встановленого
ст.38 Закону про банкрутство, а тому
підлягають до задоволення в шосту
чергу в ліквідаційній процедурі.

Застосування аналогії закону у
даних правовідносинах не можливе,
оскільки дані відносини чітко
врегульовані Законом про банкрутство.

Також суд вважає за необхідне
спростувати посилання позивача на те,
що вимога по стягненню сум середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є вимогою по стягненню
заробітної плати.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про оплату
праці" заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Стеттею 2 визначено структуру
заробітної плати. Основна заробітна
плата - це винагорода за виконану
роботу відповідно до встановлених
норм праці (норми часу, виробітку,
обслуговування, посадові обов'язки).
Вона встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців. Додаткова заробітна
плата - це винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи
та винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій. Інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, яких належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Тобто, виплата заробітної плати є
винагородою працівника за виконану ним
роботу.

За змістом судового рішення у
справі № 909/294/14 випливає, що 52 770,16 грн.
стягнено з боржника на підставі ст.117
КЗпПУ, якою передбачено, що в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як уже вказувалось вище, ОСОБА_3
звільнена з ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет" 13
березня 2012 року за згодою двох сторін.
Борг по заробітній платі в сумі 6 291,07
грн виплачено 18.12.13. Сума 52 770,16 грн.
нарахована в розмірі середнього
заробітку з часу звільнення до дати
фактичної сплати боргу по заробітній
платі.

Вказана сума у відповідності до
ст.117 КзпПУ нарахована в розмірі
середнього заробітку, однак середнім
заробітком не являється, оскільки не є
винагородою за виконану роботу згідно
трудового договору, а тільки
компенсаційною виплатою за порушення
права на оплату праці.

Частиною першою ст.45 Закону про
банкрутство, яка встановлює черговість
задоволення вимог кредиторів,
передбачено вичерпний перелік вимог,
що випливають з трудових договорів та
задовольняються в першу чергу, а саме:

-вимоги щодо виплати заборгованості із
заробітної плати перед працюючими та
звільненими працівниками банкрута,

-грошові компенсації за всі
невикористані дні щорічної відпустки
та додаткової відпустки працівникам,
які мають дітей,

-інші кошти, належні працівникам у
зв'язку з оплачуваною відсутністю на
роботі (оплата часу простою не з вини
працівника, гарантії на час виконання
державних або громадських обов'язків,
гарантії і компенсації при службових
відрядженнях, гарантії для
працівників, що направляються для
підвищення кваліфікації, гарантії для
донорів, гарантії для працівників, що
направляються на обстеження до
медичного закладу, соціальні виплати у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності за рахунок коштів
підприємства тощо)

-вихідна допомога, належна працівникам
у зв'язку з припиненням трудових
відносин

Вимоги по виплаті колишньому
працівникові сум середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку до вказаних вимог не
віднесено, а тому підстав для погашення
таких вимог в першу чергу немає.

Представник кредитора наполягає
на тому, що вказані виплати належать до
заборгованості по заробітній платі і
вказує на те, що відповідно до
Інструкції зі статистики заробітної
плати, що затверджена Наказом
Держкомстату України від 13.01.2004 №5,
зареєстрованого Міністерстві юстиції
України 27.01.2004 за № 114/8713, до фонду
додаткової заробітної плати
відносяться суми компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати.

Здійснюючи аналіз законодавства,
суд встановив, що нормативний акт, на
який посилається кредитор, справді у
п.2.2.8 включає суми компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати до фонду додаткової
заробітної плати. Однак, кредитор не
враховує, що такі виплати можуть
проводитись за рахунок фонду
додаткової заробітної плати, якщо
трудовий договір з працівником не
розірвано, однак допущено затримку
виплати зарплати. При цьому, розділом 3
даної Інструкції встановлено перелік
інших виплат, що не належать до фонду
оплати праці, і, зокрема, до таких
виплат в п.3.9 віднесено суми,
нараховані працівникам за час затримки
розрахунку при звільненні.

Таким чином, суми середнього
заробітку за весь час затримки при
звільненні по день фактичного
розрахунку не відносяться до
заробітної плати і здійснювати їх
виплату звільненим працівникам за
рахунок фонду оплати заробітної плати
не можна.

Посилання кредитора на постанову
Пленуму ВСУ №15 від 18.12.2009 "Про судову
практику в справах про банкрутство"
судом до уваги не береться, оскільки
вказані роз'яснення стосуються Закону
про банкрутство в редакції від 30.06.99,
натомість провадження у справі №
909/1066/13 здійснюється відповідно Закону
про банкрутство в редакції від 22.12.2011,
та окрім того, спростовано посилання
кредитора на те, що належні їй до
виплати суми, слід віднести до боргу по
заробітній платі.

Керуючись ст. 2, 1, 23, 38, 45 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. 86 Господарського процесуального
кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

визнати грошові вимоги ОСОБА_3 в сумі 54
597,16 грн., з них 1 218,00 грн витрат по сплаті
судового збору за подання заяви з
грошовими вимогами слід погасити в
пешу чергу, а 53 379,16 грн. - в шосту.

Суддя
Кобрин О. М.

Дану ухвалу направити:

- ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
(вул.Мельничука,14,
м.Івано-Франківськ,76016);

- ліквідатору Ловасу В.О. (АДРЕСА_1);

- кредитору - ОСОБА_3 (АДРЕСА_2).

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Кобрин О. М. 06.10.14