м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/5912/14 23.10.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Солід"

до Державної фіскальної
служби України

третя особа Державна
казначейська служба України

про стягнення 5 122,00 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача Штельмах
О.С.(дов. від 30.05.2013)

Від відповідача Щеглова
Л.В. (за дов.)

Від третьої особи не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою до
відповідачів про стягнення солідарно
заборгованості через неналежне
виконання умов договору підряду № 187/3
від 13.12.2012 на суму 5 122,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 08.04.2014 порушено провадження у
справі №910/5912/14 та призначено до
розгляду на 24.04.2014.

В судове засідання 24.04.2014 прибули
представники позивача, відповідача-1 та
відповідача-2 і дали пояснення по
справі.

Представник відповідача-3 в судове
засідання 24.04.2014 не з'явився,
витребувані судом докази не подав,
причин неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Судом вставлено, що представник
відповідача-1 через канцелярію суду
подав заяву про зупинення провадження
по справі на підставі п. 3 ст. 79 ГПК
України.

Ухвалою Господарського суду м.
Києва від 24.04.2014 провадження по справі
№910/5912/14 за позовом ТОВ "Будівельна
компанія "Солід" до 1) Міністерства
доходів і зборів України, 2) Державної
митної служби України, 3) Державної
податкової служби України про
стягнення 5 122,00 грн. зупинено до
встановлення правонаступника
Міндоходів, передачі йому належним
чином майнових прав та обов'язків
Міндоходів, що припиняється,
завершення процесу ліквідації
Міндоходів.

15.07.2014 до господарського суду м. Києва
надійшла заява про поновлення
провадження по справі № 910/5912/14.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 24.07.2014 провадження по справі
поновлено, розгляд справи призначено
на 19.08.2014.

В судове засідання 19.08.2014 прибули
представники позивача, представника 1
надали пояснення по справі та подали
додаткові докази по справі. Судом було
оголошено перерву під час розгляду
справи на 26.08.2014.

В судове засідання 26.08.2014 прибули
представники позивача, представника 1
надали пояснення по справі та подали
додаткові докази по справі.

19.08.2014 представник відповідача 1через
канцелярію суду подав клопотання про
заміну неналежних відповідачів
Міністерство доходів і зборів України,
Державну митну службу України та
Державну податкову службу України на
належного відповідача - Державну
казначейську службу.

Суд відмов в задоволенні даного
клопотання, оскільки Державна
казначейська служба не є стороною по
договору підряду № 187/3 від 13.12.2012 між
ТОВ "Будівельна компанія "СОЛІД" та
Державною митною службою України.

19.08.2014 представник позивача подав
заяву про уточнення позовних вимог в
який просить здійснити заміну
неналежних відповідачів Міністерства
доходів і зборів України, Державну
митну службу України та Державну
податкову службу України на належного
відповідача - Державну фіскальну
службу. Своє клопотання позивач
обґрунтовує тим, що Договір підряду №
187/3 від 13 грудня 2012 року було укладено
між ТОВ "Будівельна компанія "СОЛІД" та
Державною митною службою України. Суд
прийняв дану заяву.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.08.2014 замінено неналежних
відповідачів Міністерство доходів і
зборів України, Державну митну служба
України, Державну податкову службу
України на належного - Державну
фіскальну службу, розгляд справи
призначено на 23.09.2014.

В судове засідання 23.09.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 25.09.2014 заявив клопотання про
залучення Державну казначейську
службу України в якості іншого
відповідача.

Суд відмов в задоволенні даного
клопотання, оскільки Державна
казначейська служба України не є
стороною по договору підряду № 187/3 від
13.12.2012 між ТОВ "Будівельна компанія
"СОЛІД" та Державною митною службою
України.

Проте, суд дійшов висновку про
необхідність залучення Державну
казначейську службу України в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

Ухвалою суду від 23.09.2014 залучено до
участі у справі в якості третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, стороні
відповідача Державну казначейську
службу України.

Відкладено розгляд справи на 09.10.2014.

Представники позивача та третьої особи
в судове засідання 09.10.2014 не з'явилися,
витребувані судом докази не подали,
причин неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

В судове засідання 09.10.2014 прибув
представник відповідача та дав
пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 23.10.2014.

Представник позивача з'явився в судове
засідання 23.10.2014, надав пояснення по
суті справи, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 23.10.2014 також з'явився, проти
позовних вимог заперечив та просив
відмовити в їх задоволенні.

В судове засідання 23.10.2014 представник
третьої особи не з'явився, про день та
час розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа розглянута за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши думку представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2012 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«СОЛІД» (надалі також «Підрядник» або
«Позивач») та Державною митною службою
України (надалі також «Замовник») було
укладено Договір підряду № 187/3 (надалі -
«Договір»).

Договір підряду № 187/3 від 13 грудня 2012
року було укладено між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «СОЛІД» та
Державною митною службою України.

Указом Президента України від 24 грудня
2012 року N 726/2012 "Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" утворено
Міністерство доходів і зборів України
шляхом реорганізації Державної митної
служби України та Державної податкової
служби України.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента
України від 18 березня 2013 року N 141/2013 "Про
Міністерство доходів і зборів України"
Міністерство доходів і зборів України
є правонаступником Державної
податкової служби України та Державної
митної служби України, що
реорганізуються.

Таким чином, зобов'язання щодо оплати
наданих Позивачем послуг перейшло до
Міністерства доходів і зборів України.

Факт прийняття Міністерством доходів і
зборів України даної заборгованості
також підтверджується Додатковою
угодою №1 від 23.12.2013р. до Договору від
13.12.2012 № 187/3, Листом №13030/6/99-99-05-01-01-15 від
11.10.2013, Листом № 3278/6/99-99-05-01-01-15 від
19.02.2014р.

01.03.2014 Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову № 67 «Про ліквідацію
Міністерства доходів і зборів»,
відповідно до якої Міністерство
доходів і зборів України ліквідовано
та відновлено діяльність Державної
податкової служби та Державної митної
служби.

Даною постановою також визначено, що
Державна податкова служба та Державна
митна служба є правонаступниками прав
та обов'язків ліквідованого
Міністерства доходів і зборів у
відповідних сферах діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України
N 160 від 21 травня 2014 р. визнано такою, що
втратила чинність, постанову Кабінету
Міністрів України від 1 березня 2014 р. N 67
"Про ліквідацію Міністерства доходів і
зборів" та утворено Державну фіскальну
службу як центральний орган виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
та координується Кабінетом Міністрів
України, реорганізувавши Міністерство
доходів і зборів шляхом перетворення.

Відповідно до частини 2 статті 108
Цивільного кодексу України: «Уразі
перетворення до нової юридичної особи
переходять усе майно, усі права та
обов'язки попередньої юридичної
особи.»

Таким чином, зобов'язання щодо сплати
заборгованості за Договором підряду №
187/3 від 13.12 2012 перейшло до Державної
фіскальної служби України, а отже,
Державна фіскальна служба України є
єдиним Відповідачем по даній справі.

Відповідно до п. 1.1. Договору «Замовник
доручає і оплачує, а Проектувальник,
відповідно до умов Договору, чинного
законодавства України, будівельних
норм та правил приймає на себе
зобов'язання по здійсненню авторського
нагляду за виконанням
будівельно-монтажних робіт з
реконструкції нежитлового приміщення
Київської регіональної митниці
Державної митної служби України
протягом всього періоду ведення цих
робіт з метою забезпечення
відповідності технологічних,
архітектурно-будівельних та інших
технічних рішень об'єкту будівництва
рішенням, що передбачені в
затвердженому проекті: «Реконструкція
нежитлового приміщення Київської
регіональної митної служби України
(надалі - Об'єкт), який знаходиться за
адресою: м. Київ, бульвар Івана Лепсе,
8-А.».

Відповідно до п. 2.1. Договору «Загальна
вартість послуг по здійсненню
авторського нагляду визначається
згідно ДБН Д.1.1-7-2000 «Правила визначення
вартості проектно- вишукувальних робіт
для будівництв, що здійснюються на
території України», зазначена у
Кошторисі, що є Додатком № 1 до даного
Договору й складає 5 122 грн.00 коп. (п'ять
тисяч сто двадцять дві гривні 00
копійок), в т.ч. ПДВ 20% 853,66 грн. та
зазначена у Протоколі погодження
договірної ціни (Додаток 3).».

Відповідно до п. 2.3. Договору «Оплата
послуг Проектувальника, передбачених
Цим Договором, проводиться Замовником
за фактично виконані роботи на
підставі Акту приймання- передачі
наданих послуг з авторського нагляду,
підписаного уповноваженими
представниками Сторін протягом 4
(чотирьох) робочих днів з дати
підписання його Сторонами на підставі
рахунку Проектувальника».

Матеріали справи свідчать, що
позивачем взяті на себе зобов'язання
виконані в повному обсязі, що
підтверджується Актом №1
приймання-передачі послуг за Договором
від 13.12.2012 № 187/3, підписаного Сторонами
28.12.2012, відповідно, обов'язок оплатити
надані послуги виник у Замовника 04.01.2013.

Станом на 19.08.2014 оплата наданих
Позивачем послуг відповідно Договору
від 13.12.2012 № 187/3 в розмірі 5 122 грн.00 коп.
(п'ять тисяч сто двадцять дві гривні 00
копійок) не здійснена.

Відповідач заперечував проти позову,
посилаючись на відсутність бюджетного
фінансування виконаних позивачем
робіт.

Проте суд зазначає, що відсутність
бюджетного призначення на
фінансування робіт за договором не
може бути підставою для звільнення
замовника від обов'язку оплати
виконаних позивачем робіт, оскільки в
разі відсутності коштів для оплати
замовник був вправі та мав фактичну
можливість призупинити виконання умов
договору з моменту виявлення
відсутності коштів для оплати робіт, а
не приймати їх результати.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями, а
статтями 525, 526 названого Кодексу і
статтею 193 ГК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність замовника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання (постанова
Вищого господарського суду України від
23.08.2012 № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського
суду з прав людини у справі «Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України» від
18.10.2005.».

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Бюджетного
кодексу України виконання місцевих
бюджетів за видатками здійснюється за
процедурою, визначеною статтями 46- 51
цього кодексу.

Частиною 1 ст. 46 Бюджетного кодексу
України передбачено, що стадіями
виконання бюджету за видатками
визнаються:

1) встановлення бюджетних
асигнувань розпорядникам бюджетних
коштів на основі затвердженого
бюджетного розпису;

2) затвердження кошторисів,
паспортів бюджетних програм (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі), а також
порядків використання бюджетних
коштів;

3) взяття бюджетних зобов'язань;

4) отримання товарів, робіт та
послуг;

5) здійснення платежів відповідно
до взятих бюджетних зобов'язань;

6) використання товарів, робіт та
послуг для виконання заходів бюджетних
програм;

7) повернення кредитів до бюджету.

Таким чином, законодавство України не
прив'язує виконання місцевого бюджету
(здійснення платежів) до фактичного
надходження коштів розпоряднику. Така
стадія виконання бюджету відсутня.

Крім того, відповідно до п. 46 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228, установи
мають право брати бюджетні
зобов'язання щодо видатків бюджету або
надання кредитів з бюджету відповідно
до кошторису, плану асигнувань
загального фонду бюджету, плану
надання кредитів із загального фонду
бюджету та плану спеціального фонду
виходячи з потреби у забезпеченні
здійснення пріоритетних заходів та з
урахуванням платежів, необхідних для
погашення зобов'язань минулих
періодів, узятих на облік органами
Казначейства, якщо інше не передбачено
законодавством; обсяг бюджетних
зобов'язань, узятих установою протягом
бюджетного періоду, повинен
забезпечити зменшення рівня
заборгованості за бюджетними
зобов'язаннями минулих періодів та
недопущення виникнення заборгованості
за бюджетними зобов'язаннями у
поточному році. У разі скорочення
бюджетних асигнувань розпорядники
повинні вживати заходів до ліквідації
або скорочення обсягу бюджетних
зобов'язань, які перевищують уточнені
плани асигнувань загального фонду
бюджету, плани надання кредитів із
загального фонду бюджету, плани
спеціального фонду, плани використання
бюджетних коштів, помісячні плани
використання бюджетних коштів.

Обов'язок відповідача сплатити суму
боргу, додатково обґрунтовується тим,
що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу
України, юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями.
Відповідач, як юридична особа,
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями за договором, і така
відповідальність не може ставитися у
залежність від дій чи бездіяльності
будь-яких третіх осіб.

Відповідно до статті 617 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

За ст. 617 Цивільного кодексу України
відсутність у боржника необхідних
коштів не вважається випадком,
внаслідок якого боржник може бути
звільнений від відповідальності. Тому
відсутність коштів у Відповідача не
може бути підставою для звільнення
його від відповідальності. Ці
положення повністю кореспондуються з
положеннями частини 2 статті 218
Господарського кодексу України, де
зазначено, що непереборною силою, тобто
надзвичайними і невідворотними
обставинами не вважаються, зокрема,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Таким чином, посилання відповідача на
відсутність бюджетного фінансування
та відсутності коштів на рахунку не
звільняє його від виконання
зобов'язань щодо оплати виконаних
позивачем робіт.

Таким чином, відповідач своїми діями
(не проведення розрахунків за виконані
роботи по договору) порушив умови
договору щодо належного та
добросовісного виконання зобов'язання
по договору, наслідком чого є
неотримання позивачем коштів у сумі
5122,00 грн.

Відмова в оплаті - є відмовою у
виконанні взятих на себе за договором
зобов'язань, а це порушення умов
договору і прав позивача на отримання
узгоджених сум зобов'язання, що
зумовило звернення останнього до суду
із вимогою про зобов'язання примусово
сплатити суми грошового зобов'язання.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Укладений між сторонами договір має
ознаки договору підряду, а відтак суд
застосовує норми що регулюють даний
вид договорів.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Замовник, який прийняв роботу без
перевірки, позбавляється права
посилатися на недоліки роботи, які
могли бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника.

Оскільки відповідач не виконав взятих
на себе зобов'язань за договором щодо
оплати заборгованості за виконані
позивачем роботи, то позовні вимоги про
стягнення з нього грошових коштів в
розмірі 5122,00 грн. є правомірними та
такими, що підлягають задоволенню в
розмірі визнаному судом обґрунтованим.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будівельна компанія "Солід"
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної фіскальної
служби України (04655, м. Київ, Львівська
площа, буд. 8, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Солід" (03057, м. Київ, вул. Смоленська, буд.
31-33, ) основний борг в
розмірі 5122(п'ять тисяч сто двадцять дві)
грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі
1827(одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
28.10.2014