м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15946/14 15.10.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України»

До Товариства з додатковою
відповідальністю «Гранум Інвест»

Про стягнення 70 992,99 грн.

Суддя Смирнова
Ю.М.

Представники:

від позивача: Василенко Н.В. -
представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явились

На підставі ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 15.10.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з відповідача 56 814,09 грн.
основного боргу за договором № 62 від
01.12.2012, 2 187,65 грн. 3% річних, 3 862,15 грн.
інфляційних втрат, 4 152,11 грн. пені, 3 976,99
грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі №910/15946/14,
розгляд справи призначено на 18.09.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.09.2014 розгляд справи
відкладено на 01.10.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів, розгляд
справи відкладено на 15.10.2014.

В судовому засіданні 15.10.2014 представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, просив суд позов задовольнити.
Вимога позивача в частині стягнення 56
814,09 грн. мотивована тим, що
відповідачем всупереч умов договору №
62 від 01.12.2012 не було здійснено оплату
позивачу додаткових витрат, пов'язаних
з перевалкою вантажів, та вартість
бланків складських квитанцій,
зобов'язання зі сплати яких
передбачено п. 2.3.9 та п. 3.3.5 наведеного
договору. Крім того, за прострочення
виконання відповідачем з оплати
додаткових витрат, позивач просив суд
стягнути з відповідача 2 187,65 грн. 3%
річних та 3 862,15 грн. інфляційних втрат з
посиланням на приписи ст. 625 Цивільного
кодексу України, 4 152,11 грн. пені з
посиланням на п. 6.3 договору, а також 3
976,99 грн. штрафу згідно ч. 2 ст. 231
Господарського кодексу України.

Відповідач повноважного представника
в судові засідання не направив. У
письмовому відзиві на позов проти
заявлених вимог заперечував та
посилався на те, що оформлення
складських квитанцій, участь
прийомоздавальника, складання і
видання комерційних актів не є
предметом укладеного між сторонами
договору; договором не передбачено
строку, протягом якого компенсація
такого роду витрат повинна бути
здійснена, у зв'язку з чим позивачем не
доведено строку настання виконання
відповідачем свого зобов'язання по
оплаті додаткових послуг. Крім того,
участь прийомоздавальника, складання
та видачу комерційних актів не були
погоджені із замовником, а отже, і не
підлягають оплаті. Також, відповідач
вказував на необґрунтованість
періодів нарахування інфляційних
втрат, 3% річних та пені. До вимоги про
стягнення пені відповідач просив суд
застосувати річний строк позовної
давності, обумовлений ч. 1 ст. 258
Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2012 між філією ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Одеський зерновий термінал»,
як виконавцем, та відповідачем - ТОВ
«Гранум Інвест», як замовником,
укладено договір про надання послуг з
перевалки № 62.

Згідно п. 1.1 договору виконавець в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, зобов'язується відповідно
до наданої замовником заявки надавати
за плату послуги по перевалці вантажів
- зернових, зернобобових та олійних
культур (далі - вантаж), в обсязі та на
умовах, а також за напрямками та в
строки, що визначені цим договором та
додатками до нього, а замовник
зобов'язався прийняти їх та оплатити.

Відповідно до п. 2.1.9 договору № 62 від
01.12.2012 виконавець зобов'язаний
здійснювати вивантаження та
навантаження вантажу тільки в
присутності спеціально уповноваженого
представника замовника, який повинен
підписати усі приймальні та
відвантажувальні документи. За умовах
відсутності представника замовника,
ним є представник залізниці при
прийманні вантажу з залізничного
транспорту та представник порту при
відвантаженні вантажу на пароплав.
Підписи вищевказаних повноважних осіб
на відповідних документах визнаються
сторонами в безспірному порядку.

Умовами договору № 62 від 01.12.2012
передбачено, що замовник зобов'язався
прийняти від виконавця результати
надання послуг шляхом підписання акту
про надання послуг, якщо надані послуги
відповідають умовам договору (п. 2.3.1),
оплатити надані послуги в розмірах і в
строк, передбачені договором (п. 2.3.2),
виконавець зобов'язався забезпечувати
належне оформлення та підписання
уповноваженою особою акту виконаних
робіт, в якому вказується: повне
найменування замовника та виконавця,
найменування вантажу, назва судна, вага
партії вантажу, вартість послуг з
урахуванням усіх здійснених операції
виконавцем (п. 2.1.20).

Пунктом 2.3.9 договору № 62 від 01.12.2012
встановлено, що замовник
зобов'язується відшкодувати виконавцю
у безспірному порядку додаткові
витрати, що прямо випливають із
зобов'язань замовника за цим договором
щодо сплати послуг третім особам, а
саме:

- Одеській залізниці: сплатити
залізничний тариф у випадках недобору
його з відправника вантажу, плату за
використання вагонів та зберігання
вантажу у вагонах, за наднормативне
зберігання вагонів, сплату послуги
прийомоздавальників залізниці,
складання та видання комерційних актів
та інші послуги залізниці відповідно
до розрахунків виконавця на підставі
ставок залізниці;

- витрати, понесені виконавцем у зв'язку
з фумігацією при перевищенні гранично
допустимих норм РН-3 у вагонах з
транзитним вантажем та інші.

Згідно пункту 3.3.5 договору № 62 від
01.12.2012 замовник здійснює оплату
виконавцю за бланки складських
квитанцій: простих і подвійних
складських свідоцтв та за
переоформлення вантажу на іншого
власника.

Пунктом 3.3.7 договору № 62 від 01.12.2012
визначено, що замовник у триденний
термін з дня отримання акту про надання
послуг, який підписаний виконавцем, у
разі згоди, зобов'язаний підписати та
повернути його виконавцю один
примірник та здійснити остаточний
розрахунок. У разі незгоди підписати
акт у триденний термін з дня його
отримання, замовник надсилає виконавцю
свої обґрунтовані заперечення. У разі
не підписання замовником акту про
надання послуг у триденний термін з дня
його отримання та ненадання
обґрунтованих заперечень, акт
вважається підписаним.

Пунктом 6.3 договору № 62 від 01.12.2012
встановлено, що при недотриманні
строку оплати виконаних робіт,
передбачених п. 3.1 договору № 62 від
01.12.2012 договору, замовник
зобов'язується сплатити виконавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми заборгованості за кожен
день такого прострочення.

В свою чергу, пунктом 3.1 договору № 62
від 01.12.2012 визначено, що замовник
виплачує виконавцю передплату в
розмірі 50% від кожної пароплавної
партії за 3 банківські дні до підходу
пароплава. Без надходження передплати
або у разі її надходження у неповному
обсязі, виконавець вправі виключати
об'єм вантажу замовника з плану
залізничних перевезень на даний місяць
(вантаж вважається непідтвердженим). У
цьому випадку виконавець звільняється
від відповідальності перед замовником
за понесені останнім витрати та збитки.

Крім того, сторонами договору № 62 від
01.12.2012 було укладено Угоду про
договірну ціну від 01.12.2012, згідно якої
встановлено вартість послуг з
перевалки.

Як зазначав позивач у позові, для
забезпечення належного виконання
взятих на себе зобов'язань за договором
№ 62 від 01.12.2012, ним було укладено з
Одеською залізницею договір про
надання послуг № 16 від 18.05.2012 та договір
ОД/ДН-1-ІЗ-60 ДНЮ від 30.01.2013 щодо участі
представника залізниці у зважуванні
всіх вагонів, що надходять на адресу
позивача, за умови відсутності
представника вантажу, а також щодо
складання комерційних актів у разі
невідповідності відомостей щодо маси
вантажу, яка буде встановлена під час
проведення зважування вагонів.

Відповідно до умов договору про
надання послуг № 16 від 18.05.2012 та
договору ОД/ДН-1-ІЗ-60ДНЮ від 30.01.2013
позивач зобов'язувався оплатити
Одеській залізниці вартість таких
послуг на підставі ставок залізниці,
узгоджених сторонами у калькуляціях.

Виконання Одеською залізницею робіт
згідно зазначених договорів про
надання послуг № 16 від 18.05.2012 та
ОД/ДН-1-ІЗ-60 ДНЮ від 30.01.2013 підтверджують
акти виконаних робіт: від 03.06.2013 на суму
4202, 35 грн., від 03.06.2013 на суму 3984,22 грн.,
від 28.02.2013 на суму 38608,02 грн., від 28.02.2013 на
суму 52690,18 грн., від 31.01.2013 на суму 40466, 16
грн., від 31.01.2013 на суму 40981,25 грн. , які
підписані представниками позивача та
Одеської дирекцією залізничних
перевезень і посвідчені печатками обох
сторін загалом на суму 180 932,18 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 110
від 11.02.2013 на суму 81 447,41 грн., № 232 від
20.03.2013 на суму 91 298,20 грн., № 572 від 01.07.2013
на суму 8 186,57 грн., позивачем було
оплачено виконання Одеською
залізницею робіт згідно зазначених
договорів про надання послуг № 16 від
18.05.2012 та ОД/ДН-1-ІЗ-60 ДНЮ від 30.01.2013, а
саме здійснено оплату загалом в сумі 180
932,18 грн.

Крім того, згідно транспортних
відомостей, копії яких наявні в
матеріалах справи, позивачем за участю
прийомоздавальника Одеської залізниці
було прийнято 713 вагонів з вантажем
відповідача.

На підставі п. 2.1.20 договору № 62 від
31.12.2012, позивачем та відповідачем було
оформлено та підписано двосторонньо і
посвідчено печатками сторін акт
здачі-прийняття виконаних робіт
(надання послуг) № ОУ- 0000610 від 31.01.2012 про
оплату участі прийомоздавальника
залізниці, видання комерційних актів і
за оплату складських квитанцій,
загальною сумою 2 601, 46 грн.

Вартість послуг за даним актом була
оплачена відповідачем в повному обсязі
в сумі 2 601,46 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 158 від 23.01.2013.

Також, позивачем було оформлено та
підписано зі своєї сторони акти здачі -
прийняття виконаних робіт (наданих
послуг) № ОУ-0000039 від 31.01.2013 на суму 43
740,14 грн., № 93 від 28.02.2013 на суму 11 871,90
грн. та № 170 від 06.06.2013 на суму 1 202,05 грн.,
а загалом на загальну суму 56 814, 09 грн.,
які містять відомості про понесення
позивачем за договором № 62 від 31.12.2012
додаткових витрат (участь
прийомоздавальника, складання
комерційних актів, отримання
складських свідоцтв).

Суд, дослідивши вказані акти здачі -
прийняття виконаних робіт (наданих
послуг) № ОУ-0000039 від 31.01.2013 на суму 43
740,14 грн., № 93 від 28.02.2013 на суму 11 871,90
грн. та № 170 від 06.06.2013 на суму 1 202,05 грн.
(оригінали - в судовому засіданні, а
належним чином засвідчені копії яких
долучені до матеріалів справи),
встановив, що вказані акти
відповідачем не підписані і печаткою
відповідача не посвідчені.

Також, позивачем було сформовано
відповідні рахунки - фактури на оплату
56 814, 09 грн., а саме: № 40 від 31.01.2013 на суму
43 740,14 грн., № 85 від 28.02.2013 на суму 11 871,90
грн., № 183 від 06.06.2013 на суму 1 202,05 грн.

12.07.2013 позивачем (в особі філії) було
надіслано відповідачу лист за № 339, в
якому позивач вказуючи на те, що ним у
відповідності до п. 2.1.20 договору № 62
від 31.12.2012 було оформлено акти здачі -
прийняття виконаних робіт (наданих
послуг) № ОУ-0000039 від 31.01.2013 на суму 43
740,14 грн., № 93 від 28.02.2013 на суму 11 871,90
грн., загалом на суму додаткових витрат
55 612, 04 грн., а також рахунки - фактури,
які були надані відповідачу для
узгодження та підписання 31.03.2013 та
14.03.2013 відповідно, просив оплатити
обумовлені у них додаткові витрати.

У відповідь на лист позивача № 339 від
12.07.2013, відповідач листом № 01-138/08 від
06.08.2013 повідомив позивача про те, що у
наданих позивачем актах не зазначено
увесь перелік даних, як це передбачено
п 2.1 договору № 62 від 31.12.2012, а тому вони
не є належним чином складеними. Крім
того, відповідач вказував на те, що
додаткові витрати позивача щодо участі
прийомоздавальника, складання
комерційних актів, отримання
складських свідоцтв не передбачено
умовами укладеного договору, а тому
вимоги позивача в цій частині не є
законними.

15.08.2013 позивачем (в особі філії) було
надіслано відповідачу лист за № 413, в
якому позивач, вказуючи на те, що ним у
відповідності до п. 2.1.20 договору № 62
від 31.12.2012 було оформлено акти здачі -
прийняття виконаних робіт (наданих
послуг) № ОУ-0000039 від 31.01.2013 на суму 43
740,14 грн., № 93 від 28.02.2013 на суму 11 871,90
грн. та № 170 від 06.06.2013 на суму 1 202,05 грн.,
загалом на суму додаткових витрат 56 814,09
грн., а також рахунки - фактури, які були
надані відповідачу для узгодження та
підписання, просив оплатити обумовлені
у них додаткові витрати.

При цьому судом враховано, що
відповідно до п. 4.1 Положення про філію
ПАТ «ДПЗКУ» «Одеський зерновий
термінал», затвердженого Наказом
голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 18.11.2011
№ 180 Філія має право представляти
Товариство у взаємовідносинах з
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
правоохоронними органами,
підприємствами, установами,
організаціями і фізичними особами;
подавати від імені та за згодою
Товариства позови до юридичних та
фізичних осіб у відповідні суди,
користуватися всіма процесуальними
правами відповідної сторони процесу
позивача, відповідача, третьої особи.
Згідно пп. 7.1-7.2 вищевказаного Положення
управління поточною діяльністю Філії
здійснює директор Філії, який є
уповноваженим , представником
Товариства. Повноваження Директора
Філії визначаються довіреністю
виданою Головою правління Товариства.
П. 7.6 Положення передбачено, що Директор
філії забезпечує виконання покладених
на Філію завдань та здійснює
управління Філією; представляє
Товариство і Філію в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування, підприємствах,
установах та організаціях.

Згідно п.п. 9-10 довіреності № 535 від 11.12.
2013, директор Філії - ОСОБА_2 мав право
представляти в порядку передбаченому
чинним законодавством України, права
та інтереси позивача з питань
діяльності філії і підписувати
відповідні документи, в т.ч. і лист № 339
від 12.07.2013, № 413 від 15.08.2013.

З огляду на викладене, посилання
відповідача на необґрунтованість
підписання листів № 339 від 12.07.2013, № 413
від 15.08.2013 директором філії позивача
суд відхиляє.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Положеннями ст.526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем було оформлено та підписано
зі своєї сторони акти здачі - прийняття
виконаних робіт (наданих послуг) №
ОУ-0000039 від 31.01.2013 на суму 43 740,14 грн., № 93
від 28.02.2013 на суму 11 871,90 грн. та № 170 від
06.06.2013 на суму 1 202,05 грн., а загалом на
загальну суму 56 814, 09 грн., які містять
відомості про понесення позивачем за
договором № 62 від 31.12.2012 додаткових
витрат (участь прийомоздавальника,
складання комерційних актів, отримання
складських свідоцтв). Проте,
відповідачем вказані акти не підписані
і печаткою не посвідчені.

В свою чергу, пунктами 2.3.9 та 3.3.5
договору № 62 від 01.12.2012 встановлено
зобов'язання відповідача по
відшкодуванню позивачу у безспірному
порядку додаткових витрат, що прямо
випливають із зобов'язань замовника за
цим договором щодо сплати послуг
третім особам, зокрема сплату послуги
прийомоздавальників залізниці,
складання та видання комерційних актів
та інші послуги залізниці відповідно
до розрахунків виконавця на підставі
ставок залізниці, а також за бланки
складських квитанцій.

Порядок оплати таких послуг визначений
пунктом 3.3.7 договору № 62 від 01.12.2012, а
саме у триденний термін після
отримання відповідачем від позивача
акту здачі - прийняття виконаних робіт
(наданих послуг) та за відсутності
заперечень на відповідний акт (про які
відповідач зобов'язаний письмово
повідомити позивача).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
в сукупності наявні у справі докази,
суд дійшов висновку, що позивачем було
понесено додаткові витрати за
договором № 62 від 31.12.2012 (участь
прийомоздавальника, складання
комерційних актів, отримання
складських свідоцтв) загалом на суму 56
814, 09 грн., про що ним було оформлено акти
здачі - прийняття виконаних робіт
(наданих послуг) та рахунки - фактури,
які відповідачем отримані, про що
свідчать зокрема листи останнього №
01-138/08 від 06.08.2013 та лист позивача № 413
від 15.08.2013.

В свою чергу, матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
висловлення відповідачем будь-яких
зауважень та заперечень щодо актів
здачі - прийняття виконаних робіт
(наданих послуг) загалом на суму 56 814,09
грн. в порядку та строки, обумовлені п.
3.3.7 договору № 62 від 31.12.2012, а тому
включені в них додаткові витрати
позивача в сумі 56 814,09 грн. підлягають
стягненню з відповідача, оскільки
обов?язок останнього по їх
відшкодуванню, за відсутності
заперечень, передбачено п. 2.3.9
наведеного договору.

Посилання відповідача у відзиві як на
підставу відмови у позові на те, що
оформлення складських квитанцій,
участь прийомоздавальника, складання і
видання комерційних актів не є
предметом укладеного між сторонами
договору № 62 від 31.12.2012 та договором не
передбачено строк їх оплати - судом
відхиляється як безпідставне та
необґрунтоване, та таке, що
спростовується умовами договору № 62
від 31.12.2012, пунктом 2.3.9 якого
передбачено зобов'язання відповідача
по відшкодуванню позивачу у
безспірному порядку додаткових витрат,
а п. 3.3.7 передбачено строк та порядок їх
відшкодування.

Також посилання відповідача на те, що
участь прийомоздавальника, складання
та видачу комерційних актів не були
погоджені із замовником - судом
відхиляється, оскільки умовами
договору не встановлено обов'язок
позивача узгоджувати з відповідачем
участь прийомоздавальника, складання
та видачу комерційних актів.
Відповідач, у випадку незгоди з участю
прийомоздавальника, складання та
видачу комерційних актів, не був
позбавлений права висловити свої
заперечення в порядку, передбаченому п.
3.3.7 договору № 62 від 31.12.2012, проте,
станом на момент вирішення спору суду
не надано доказів вчинення
відповідачем таких дій.

Крім того, суд враховує і те, що умовами
договору встановлено зобов'язання
відповідача, як замовника, оплатити
послуги як з перевалки вантажів, так і
оплатити додаткові витрати, тобто
договором здійснено розділення
відповідних послуг за видами.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору щодо
своєчасного виконання зобов?язання по
відшкодуванню позивачем понесених ним
та документально підтверджених
додаткових витрат, а також положення
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України,
ст. 193 Господарського кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
матеріалами справі підтверджується
наявність у відповідача непогашеної
заборгованості перед позивачем в сумі
56 814,09 грн., а тому вимога позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 56 814,09 грн. є
законною, обґрунтованою, доведеною
належними та допустимими доказами, та
такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивачем за прострочення
виконання відповідачем з оплати
додаткових витрат, заявлено до
стягнення з відповідача 2 187,65 грн. 3%
річних та 3 862,15 грн. інфляційних втрат з
посиланням на приписи ст. 625 Цивільного
кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи те, що матеріалами справі
підтверджується наявність у
відповідача непогашеної
заборгованості перед позивачем в сумі
56 814,09 грн., зі сплати якої відповідачем
допущено прострочення, суд дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача 3% річних та інфляційних
втрат.

Суд, дослідивши наведені позивачем у
позові розрахунки вказаних показників,
погоджується з ними щодо строків, сум
та ставок їх нарахувань, у зв'язку чим
задовольняє вимоги позивача в цій
частині в повному обсязі, а саме: 3
проценти річних - в сумі 2 187,65 грн. ,
інфляційні втрати - в сумі 3 862,15 грн.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача 4 152,11 грн. пені з посиланням
на п. 6.3 договору № 62 від 01.12.2012
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
встановлює, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Пунктом 6.3 договору № 62 від 01.12.2012
встановлено, що при недотриманні
строку оплати виконаних робіт,
передбачених п. 3.1 договору № 62 від
01.12.2012 договору, замовник
зобов'язується сплатити виконавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми заборгованості за кожен
день такого прострочення.

В свою чергу, пунктом 3.1 договору № 62
від 01.12.2012 визначено, що замовник
виплачує виконавцю передплату в
розмірі 50% від кожної пароплавної
партії за 3 банківські дні до підходу
пароплава. Без надходження передплати
або у разі її надходження у неповному
обсязі, виконавець вправі виключати
об'єм вантажу замовника з плану
залізничних перевезень на даний місяць
(вантаж вважається непідтвердженим). У
цьому випадку виконавець звільняється
від відповідальності перед замовником
за понесені останнім витрати та збитки.

Отже, п. 6.3 договору № 62 від 01.12.2012
встановлено відповідальність
відповідача лише за порушення
зобов'язань, обумовлених п. 3.1
наведеного договору, а саме сплату
передплати за обумовлені договором
роботи. Вказаним пунктом жодним чином
не передбачено застосування штрафної
санкції за порушення відповідачем
свого зобов'язання по оплаті
додаткових витрат, передбачених п. 2.3.9
договору № 62 від 01.12.2012. Крім того, суд
враховує і те, що умовами договору
встановлено зобов'язання відповідача,
як замовника, оплатити послуги з
перевалки вантажів, так і оплатити
додаткові витрати, тобто договором
здійснено розділення відповідних
послуг за видами.

Позовна давність -це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст. 256 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу
України, позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

В ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України
передбачено правило, згідно з яким
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення судом рішення.

Оскільки суд відмовляє позивачу у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення пені по суті в зв'язку з
безпідставністю позовної вимоги в цій
частині, питання порушення строку
позовної давності (за даних обставин)
не впливає на суть винесеного рішення
і, відповідно, строк позовної давності
при вирішенні даного спору
застосуванню не підлягає.

Також, розглянувши вимогу позивача про
стягнення з відповідача 3 976,99 грн.
штрафу згідно ч. 2 ст. 231 Господарського
кодексу України, суд дійшов наступних
висновків.

Частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Тобто, штрафні санкції, передбачені
абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу
України, застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.
Наведена позиція зокрема зазначається
у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від
17.12.2013 № 14.

Оскільки у відповідача наявне перед
позивачем саме грошове зобов'язання з
оплати додаткових послуг за договором,
а тому правові підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача 3 976,99
грн. штрафу - у суду відсутні, у зв'язку з
чим вимога в цій частині задоволенню не
підлягає.

Таким чином, суд дійшов висновку про
часткове задоволення вимог позивача, а
саме: з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню основний борг в
розмірі 56 814 грн. 09 коп., 3% річних в
розмірі 2 187 грн. 65 коп., інфляційні
втрати в розмірі 3 862 грн. 15 коп. В іншій
частині позовних вимог суд відмовляє у
зв'язку з їх безпідставністю.

Судовий збір відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Гранум Інвест» (, місцезнаходження: 01133 м.
Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, к. 416) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» (,
місцезнаходження: 01033 м. Київ, вул.
Саксаганського, 1) 56 814 (п'ятдесят шість
тисяч вісімсот чотирнадцять) грн. 09 коп.
основного боргу, 2 187 (дві тисячі сто
вісімдесят сім) грн. 65 коп. 3 процентів
річних, інфляційні втрати в сумі 3 862
(три тисячі вісімсот шістдесят дві) грн.
15 коп., а також 1 617(одна тисяча шістсот
сімнадцять) грн. 80 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ відповідно до ст. 116
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.10.2014

Суддя
Ю.М.Смирнова