КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р. Справа№ 910/11211/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання
Климович М.І.

за участю представників:

від позивача: Жак-Кітаєнко Д.О. - за
довіреністю;

Демещук П.О. - за
довіреністю;

від відповідача: Зайченко О.П. - за
довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною

на рішення Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року

у справі № 910/11211/14 (суддя Трофименко
Т.Ю.)

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буковина-Тігріс"

до відповідача: Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною в
особі Виробничого комплексу
"Техносервіс"

про стягнення 516275,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Буковина-Тігріс",
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною в
особі Виробничого комплексу
"Техносервіс" про стягнення з
відповідача грошових коштів 516275,51 грн.,
в тому числі основного боргу 504000,00 грн.
та 12275,51 3% річних.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року у справі № 910/11211/14
(Суддя Трофименко Т.Ю.) позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буковина-Тігріс"
задоволено повністю, а саме: стягнуто з
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною в особі Виробничого
комплексу "Техносервіс" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буковина-Тігріс"
заборгованість в сумі 504000,00 грн. -
основного боргу, 12275,51 - 3% річних.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Державне підприємство з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким в задоволені позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.07.2014 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І.,
Скрипка І.М. , апеляційна скарга
прийнята до розгляду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 13.08.2014
року.

У зв'язку з перебуванням судді Скрипки
І,М. в відпустці, розпорядженням
заступника голови Київського
апеляційного господарського суду від
13.08.2014 року, для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, апелянт
у своїй скарзі зазначає, що відповідно
до договору оренди між сторонами було
підписано акт прийому-передачі, який на
думку скаржника не може бути достатнім
доказом передачі Державному
підприємству з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною в
особі Виробничого комплексу
"Техносервіс" об'єкту оренди, через
відсутність у в.о. начальника
Виробничого комплексу "Техносервіс"
ОСОБА_5 достатніх на те повноважень.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

10.06.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Буковина -Тігріс"
(орендодавець) та Державним
підприємством з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною в
особі Виробничого комплексу
"Техносервіс" (орендар) було укладено
договір № №06-10/6/13-Вк (надалі - договір),
відповідно до п. 1.1 якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме майно
(об'єкт), а орендар зобов'язується
прийняти майно та сплачувати орендну
плату в розмірі та строки, визначені
цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне
користування: нежитлові будівлі
загальною площею 556,40 кв.м., що
розташовані по вул. Декабристів під
номером 22а в м. Чернівці, і складаються
з будівлі складу мастил та фарб цегляна
літ. А загальною площею 469,70 кв.м.,
будівля насосної станції лі. Б
загальною площею 86,70 кв.м., що є
власністю орендодавця та належить йому
на підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 25.07.2007 року
зареєстрованого в реєстрі за №4982.

Відповідно до п. 2.1. цього договору
орендар вступає у строкове платне
користування об'єктом з дати
підписання акту прийому-передачі
об'єкта.

Згідно п. 3.1. договору сторони визначили
розмір орендної плати в сумі 84000,00 грн.

Згідно п. 3.3. договору сторони також
погодились, що за цим договором сума
авансованого платежу користування
об'єктом оренди на протязі перших шести
місяців, з дня підписання акту
приймання-передачі об'єкта оренди,
сплачується орендарем шляхом
перерахуванням цієї грошової суми
(авансованого платежу) на
розрахунковий рахунок орендодавця на
протязі 65 календарних днів з моменту
підписання сторонами акту
прийому-передачі об'єкта оренди за цим
договором.

Відповідно до п. 3.5, 3.6 Договору орендна
плата нараховується відповідачу,
починаючи з моменту підписання акту
приймання-передачі. Останнім днем
нарахування та сплати орендної плати є
дата підписання сторонами акту
прийому-передачі при поверненні майна
позивачу або дата примусового
виселення відповідача. Орендна плата
сплачується відповідачем з
урахуванням п.п. 3.2., 3.3. договору
щомісячно до 20- го числа поточного
місяця шляхом перерахування на
розрахунковий рахунок позивача.

Пунктом 9.1 договору визначено,що його
укладено строком на 2 роки 11 місяців та
договір діє з 01.07.2013 року до 01.06.2016 року
включно.

Як вбачається з матеріалів справи,
актом прийому-передачі б/н від 01.07.2013
року, позивачем було передано
відповідачу, що діє через в.о.
начальника ОСОБА_5, який діє на підставі
довіреності від 26.06.2013 року №103
визначене за договором № 06-10/6/13-Вк від
10.06.2013 року нерухоме майно.

Відповідачем свої зобов'язання за
договором № 06-10/6/13-Вк від 10.06.2013 року
були виконані лише частково у сумі
336000,00 грн. Наведене підтверджується
платіжними дорученнями № 8 від 08.04.2014
року та № 25 від 17.04.2014 року, з яких
вбачається часткова оплата
відповідачем орендної плати.

З огляду на викладене, внаслідок
невиконання відповідачем у
встановлені договором строки своїх
зобов'язань за договором № 06-10/6/13-Вк від
10.06.2013 року , у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем на
загальну суму 50400,00 грн., яка заявлена
позивачем до стягнення.

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є стягнення з відповідача
грошових коштів, 504000,00 грн. основного
боргу та 12275,51 3% річних.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконувались зобов'язання щодо
орендної плати, в тому числі щодо
внесення авансового платежу.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Згідно із ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Статтею 283 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений законом чи договором
строк, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як зазначалось, відповідачем було не в
повному обсязі та несвоєчасно виконано
зобов'язання за договором № 06-10/6/13-Вк
від 10.06.2013 року щодо оплати орендної
плати, внаслідок чого на час звернення
до суду у відповідача наявна
заборгованість перед позивачем за
наведеним договором на загальну суму
504000,00 грн.

Доводи апелянта про те, що акт
прийому-передачі був підписаний в.о.
начальника відповідача, в якого не було
на це повноважень, суд до уваги не
приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33. Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом, до матеріалів справи не
додано жодних доказів, які б надало
суду підстави вважати, що у в.о.
начальника відповідача ОСОБА_5 не було
повноважень на підписання
відповідного акту.

Матеріали справи не містять доказів,
які б свідчили про сплату відповідачем
суми заборгованості у розмірі 504000,00
грн.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 504000,00 грн.
боргу за орендну плату є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Неналежне виконання відповідачем
своїх обов'язків щодо оплати орендної
плати за договором № 06-10/6/13-Вк від 10.06.2013
року, призвело до прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання щодо орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на наведене, позивачем за
період з липня 2013 року по квітень 2014
року, враховуючи оплату орендної плати
08.04.2014 за серпень 2013 року та грудень 2013
року, 17.04.2014 року за лютий 2014 року та
березень 2014 року, нараховані та
пред'явлені до стягнення три відсотки
річних в сумі 12275,51 грн.

Враховуючи, що несвоєчасне виконання
відповідачем грошових зобов'язань
підтверджено обставинами та доказами у
справі, суд погоджується зі зробленим
позивачем розрахунком трьох процентів
річних у розмірі 12275,51 грн., який, за
висновками суду, є арифметично вірним
та таким, що відповідає вимогам
законодавства, внаслідок чого позов в
цій частині також підлягає задоволенню
у визначеному позивачем розмірі.

З огляду на викладене позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буковина-Тігріс" є
обґрунтованими та такими, що вірно
задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
02.07.2014 року у справі № 910/11211/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною на
рішення господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року у справі № 910/11211/14
є необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною на
рішення господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року у справі № 910/11211/14 -
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року у справі № 910/11211/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11211/14 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала