ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 5021/1087/12

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Шевель О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

сторони не з`явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Сумському
районі Сумської області (вх. № 2818 С/2-6)
на ухвалу господарського суду Сумської
області від 14 серпня 2014 року у справі
№5021/1087/14

за заявою Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області

до Відкритого акціонерного товариства
"Бурякорадгосп Низівський", с.м.т. Низи,
Сумського району Сумської області

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 14 серпня 2014 року у справі
№5021/1087/12 (суддя Спиридонова Н.О.) в
задоволенні заяви №3023/07-10 від 30.05.2014р.
УПФУ в Сумському районі про визнання
поточних кредиторських вимог до
боржника в сумі 16658,60 грн. відмовлено, в
задоволенні заяви № 3517/07-10 від 26.06.2014р.
УПФУ в Сумському районі про визнання
поточних кредиторських вимог до
боржника в сумі 1322,28 грн. відмовлено, в
задоволенні заяви № 4082/07-10 від 28.07.2014р.
УПФУ в Сумському районі про визнання
поточних кредиторських вимог до
боржника в сумі 1322,28 грн. відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі з ухвалою суду першої
інстанції не погодилась, звернулась до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду Сумської
області від 21.08.2014р. по справі №7/181-06,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити:

- заяву №3023/07-10 від 30.05.2014р. УПФУ в
Сумському районі про визнання поточних
кредиторських вимог до боржника в сумі
16658,60 грн. з відшкодування фактичних
виплат та доставку пільгових пенсій за
жовтень 2013р. - травень 2014р.,

- заяву № 3517/07-10 від 26.06.2014р. УПФУ в
Сумському районі про визнання поточних
кредиторських вимог до боржника в сумі
1322,28 грн. з відшкодування фактичних
виплат та доставку пільгових пенсій за
червень 2014р.,

- заяву № 4082/07-10 від 28.07.2014р. УПФУ в
Сумському районі про визнання поточних
кредиторських вимог до боржника в сумі
1322,28 грн. з відшкодування фактичних
виплат та доставку пільгових пенсій за
липень 2014р.

Скарга обґрунтована тим, що на думку
апелянта, відшкодування витрат
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах не є податком чи
збором (обов'язковим платежем) в
розумінні Податкового кодексу України
та вони не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування, на
які поширюється податкове
законодавство. Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Інструкцією не
передбачено припинення нарахування
заборгованості на виплату та доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах, в період, коли щодо боржника
відкрита ліквідаційна процедура. Як
зазначає апелянт, у відповідності з
цими нормами, які є обов'язковими для
виконання та спеціальними у
регулюванні правовідносин, що
виникають між органом Пенсійного фонду
та платником, не передбачають
припинення нарахування фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах в
період, коли щодо боржника відкрита
ліквідаційна процедура. Відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій працівникам
підприємства здійснюється до внесення
запису до ЄДРПОУ про державну
реєстрацію припинення юридичної особи.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 07.10.2014 року.

06.10.2014 року факсограмою №323 від
апелянта надійшло клопотання про
розгляд справи без участі його
представника (вх.№8616).

У судове засідання представники сторін
не з'явились.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 25.07.2012р. порушено
провадження у справі про банкрутство
Відкритого акціонерного товариства
"Бурякорадгосп Низівський" на підставі
ст. 52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", в редакції
чинній до набрання чинності законом
від 21.12.2011р. №4212.

Постановою господарського суд
Сумської області від 07.08.2012 року ВАТ
"Бурякорадгосп Низівський" визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором банкрута
призначено арбітражного керуючого
Нагорнєву Т.В.

В червні 2014 року до господарського суду
Сумської області надійшла заява №
3023/07-10 від 30.05.2014р. УПФУ в Сумському
районі про визнання кредиторських
вимог на суму 16658,60 грн.

Вказані вимоги складаються з боргу по
сплаті відшкодування фактичних витрат
на виплату і доставку пільгових пенсій
за жовтень 2013 року - травень 2014 року, що
підтверджується розрахунками сум
сплати витрат на виплату пенсій,
призначених відповідно до п.п. "б" "з" ст.
13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

В червні 2014 року також до
господарського суду надійшла заява №
3517/07-10 від 26.06.2014 року УПФУ в Сумському
районі про визнання кредиторських
вимог на суму 1322,28 грн.

Вказані вимоги складаються з боргу по
сплаті відшкодування фактичних витрат
на виплату і доставку пільгових пенсій
за червень 2014 року, що підтверджується
відповідним розрахунком.

Також, в липні 2014 року до
господарського суду надійшла заява №
4082/07-11 від 28.07.2014 року УПФУ в Сумському
районі про визнання кредиторських
вимог на суму 1322,28 грн.

Вказані вимоги складаються з боргу по
сплаті відшкодування фактичних витрат
на виплату і доставку пільгових пенсій
за липень 2014 року, що підтверджується
відповідним розрахунком.

Місцевий господарський суд приймаючи
оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що
вимоги УПФУ у Сумському районі
Сумської області не підлягають
задоволенню, оскільки не мають
характеру поточних та виникли після
прийняття постанови про визнання
боржника банкрутом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
визначено поняття кредитора - це
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство, у
процедурах банкрутства боржника.

З дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури згідно з частиною 1 статті 23
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" закінчується
технологічний цикл із виготовлення
продукції, і підприємницька діяльність
банкрута завершується. Строк виконання
всіх грошових зобов'язань банкрута та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав. Вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

Отже, в ліквідаційній процедурі нові
зобов'язання у банкрута в особі його
органу управління - ліквідатора
(ліквідаційної комісії) можуть
виникати виключно у випадках, прямо
передбачених у цьому Законі, а порядок
їх виконання визначений відповідними
нормами Закону про банкрутство. Такими
випадками є зобов'язання з оплати
поточних комунальних і
експлуатаційних витрат та інших
витрат, пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури (частина
дев'ята статті 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом").

Таким чином, у межах провадження у
справі про банкрутство органи
Пенсійного фонду України можуть
звертатися до банкрута з поточними
грошовими вимогами стосовно
відшкодування фактичних витрат на
доставку та виплату пільгових пенсій,
які виникли після порушення
провадження у справі, але до дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредиторські вимоги УПФУ складаються
із заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій за періоди з
жовтня-травня 2013-2014 року, за червень 2014
року, за липень 2014 року, тобто виникли
після визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури, під
час якої не виникає будь-яких нових
зобов'язань, що можуть бути заявлені в
порядку частини першої статті 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а тому
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову у їх визнанні.

Така ж правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України по
справах №3-4гс14 та № 3-19гс14, в яких
Верховний Суд України дійшов висновку,
що вимоги УПФУ не мають характеру
поточних в розумінні ст. 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", заявлені
після введення ліквідаційної
процедури, під час якої не виникає
будь-яких нових зобов'язань, що можуть
бути заявлені в порядку ч. 1 ст. 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Таким чином, доводи викладені в
апеляційній скарзі не знайшли свого
підтвердження в матеріалах даної
справи та спростовуються
вищенаведеним.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи
та норми права, колегія суддів дійшла
висновку про відповідність
оскаржуваної ухвали нормам чинного
законодавства та матеріалам даної
справи на підставі чого, ухвалу
господарського суду Сумської області
від 14.08.2014р. у справі № 5021/1087/12 слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105,
106 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської
області від 14.08.2014р. по справі №5021/1087/12
залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13.10.2014
року.

Головуючий суддя
В.О. Фоміна

Суддя
О.О. Крестьянінов

Суддя
О.В. Шевель