м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про захист виключних авторських прав
Судді: Бондарчук В.В. (головуюча)
від позивача: Григоренко А.О.
від відповідача: ОСОБА_1
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Маша и Мєдвєдь"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення
компенсації у розмірі 36 540,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.06.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 21.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача та неналежне виконання
ними вимог суду.
28.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав відзив на позов, в якому проти
позову заперечив та пояснив, що
реалізація відповідачем спірного
товару не здійснювалося шляхом першого
продажу, оскільки такий товар був
введений у цивільний обсяг раніше та
був придбаний відповідачем у іншої
фізичної особи-підприємця.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 р. призначено
складі трьох суддів.
Розпорядженням В.о. голови
Господарського суду міста Києва від
21.08.2014 р. визначено склад суду для
В.В. (головуюча суддя), судді: Марченко
Ухвалою Господарського суду міста
прийнято до свого провадження
колегією суддів у складі: Бондарчук В.В.
(головуюча суддя), судді: Марченко О.В.,
У судовому засіданні 18.09.2014 р.
представник відповідача надав
доповнення та уточнення до відзиву на
У судовому засіданні 18.09.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 09.10.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог на
надав для огляду у судовому засіданні
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2008 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія «АНИМАККОРД»
та ОСОБА_7 укладено авторський договір
замовлення №ОК-2/2008, умовами якого
передбачено, що автор зобов'язаний
створити та передати замовнику
сценарій 8 серій дитячого
телевізійного серіалу «Маша і
Мєдвєдь».

Також, в матеріалах справи міститься
копія службового завдання №1/МиМ-С1,
згідно якого ОСОБА_8 створює та передає
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Анімаккорд"
виключні права на серію дитячого
телевізійного анімаційного серіалу
«Маша і Мєдвєдь», а саме «ІНФОРМАЦІЯ_2».

08.06.2010 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія «АНИМАККОРД»
(далі - правовласник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Маша и
Мєдвєдь» (далі - позивач) укладено
договір № 010601-МиМ про відчуження
виключного права на аудіовізуальний
твір (серіал «Маша и Мєдвєдь»),
відповідно до якого правовласник
передав позивачу виключне право на
вісім серій аудіовізуального твору -
серіалу «Маша і Мєдвєдь», а саме:

1. «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

2. «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

3. «ІНФОРМАЦІЯ_3»;

4. «ІНФОРМАЦІЯ_4»;

5. «ІНФОРМАЦІЯ_5»;

6. «ІНФОРМАЦІЯ_6»;

7. «ІНФОРМАЦІЯ_7»;

8. «ІНФОРМАЦІЯ_8».

Відповідно до п.п. 1.3. та 1.4 договору,
правовласник гарантував, що останній є
власником виключного права на
аудіовізуальний твір. Виключне право
на аудіовізуальний твір передається
правовласником набувачу в повному
об'ємі для використання його будь-яким
способом і в будь-якій формі.

Згідно п. 6.1. договору, останній діє
протягом всього терміну дії
виключного права на аудіовізуальний
твір.

Як стверджує позивач, 30.05.2014 р. в
належному Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 магазині «ІНФОРМАЦІЯ_9», що
знаходиться за інтернет-адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_10, було здійснено продаж
(розповсюдження, реалізація)
диспансерів з малюнками персонажу
«Маша» з аудіовізуального твору
мультиплікаційного серіалу «Маша и
Медведь». На підтвердження факту
здійснення розповсюдження даного
товару позивач надає рахунок на оплату
по замовленню №20321 від 28.05.2014 р.,
видаткову накладну №20521 від 30.05.2014 р.,
фотокопію придбаного товару з
відеозаписом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що саме неправомірними діями
відповідача було порушено виключні
майнові права позивача на об'єкти
інтелектуальної власності, а тому
просить стягнути з винної особи
компенсацію у розмірі 36 540, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року N 12 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних
із захистом прав інтелектуальної
власності" роз'яснено, що з огляду на
приписи статті 33 ГПК України щодо
обов'язку доказування і подання
доказів господарському суду у
вирішенні питання про те, якій стороні
належить доводити обставини, що мають
значення для справи про захист
авторського права чи суміжних прав,
слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність
йому авторського права та/або суміжних
прав чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем, а в разі заявлення вимог
про відшкодування шкоди - розмір шкоди
і причинно-наслідковий зв'язок між
завданою шкодою та діями відповідача. У
випадках коли права автора засвідчено
свідоцтвом, виданим в установленому
порядку уповноваженим органом, власник
майнових прав інтелектуальної
власності на твір, які було передано на
зазначений у свідоцтві твір,
звільняється від доведення належності
йому відповідних прав; у таких випадках
обов'язок доведення належності цих
прав іншій особі, ніж та, що зазначена у
свідоцтві, покладається на
відповідача;

2) відповідач має довести додержання
ним вимог Цивільного кодексу України і
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" при використанні ним
твору та/або об'єкту суміжних прав; в
іншому разі фізична або юридична особа
визнається порушником авторського
права та/або суміжних прав, і для неї
настають наслідки, передбачені цими
законодавчими актами. Крім того,
відповідач повинен спростувати
визначену цивільним законодавством
презумпцію винного заподіяння шкоди
(статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору,
пов'язаного з порушенням авторського
права та/або суміжних прав, не є
достатнім загальне посилання суду на
використання твору та/або об'єкта
суміжних прав позивачем: мають бути
з'ясовані конкретні форма і спосіб
використання кожного об'єкта такого
права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»,
аудіовізуальний твір - твір, що
фіксується на певному матеріальному
носії (кіноплівці, магнітній плівці чи
магнітному диску, компакт-диску тощо) у
вигляді серії послідовних кадрів
(зображень) чи аналогових або
дискретних сигналів, які відображають
(закодовують) рухомі зображення (як із
звуковим супроводом, так і без нього), і
сприйняття якого є можливим виключно
за допомогою того чи іншого виду екрана
(кіноекрана, телевізійного екрана
тощо), на якому рухомі зображення
візуально відображаються за допомогою
певних технічних засобів. Видами
аудіовізуального твору є кінофільми,
телефільми, відеофільми, діафільми,
слайдофільми тощо, які можуть бути
ігровими, анімаційними
(мультиплікаційними), неігровими чи
іншими.

Виключне право - майнове право особи,
яка має щодо твору, виконання,
постановки, передачі організації
мовлення, фонограми чи відеограми
авторське право і (або) суміжні права,
на використання цих об'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
лише нею і на видачу лише цією особою
дозволу чи заборону їх використання
іншим особам у межах строку,
встановленого цим Законом (ст. 1 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права»).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»,
контрафактний примірник твору,
фонограми, відеограми - примірник
твору, фонограми чи відеограми,
відтворений, опублікований і (або)
розповсюджуваний з порушенням
авторського права і (або) суміжних прав,
у тому числі примірники захищених в
Україні творів, фонограм і відеограм,
що ввозяться на митну територію
України без згоди автора чи іншого
суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, зокрема з країн, в яких
ці твори, фонограми і відеограми ніколи
не охоронялися або перестали
охоронятися.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права», до
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право), зокрема,
належить виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами.

Таким чином, позивач, на підставі
вищевказаних договорів та додатків до
нього, набув виключні майнові
авторські права на аудіовізуальний
твір - мультиплікаційний серіал «Маша и
Медведь» та його складові частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 424 Цивільного
кодексу України, майновими правами
інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права
інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати
неправомірному використанню об'єкта
права інтелектуальної власності, в
тому числі забороняти таке
використання;

4) інші майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 426 Цивільного
кодексу України, використання об'єкта
права інтелектуальної власності іншою
особою здійснюється з дозволу особи,
яка має виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності, крім
випадків правомірного використання
без такого дозволу, передбачених цим
Кодексом та іншим законом.

Статтею 50 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
встановлено, що порушенням авторського
права і (або) суміжних прав, що дає
підстави для судового захисту, є
вчинення будь-якою особою дій, які
порушують особисті немайнові права
суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав, визначені статтями 14 і 38
цього Закону, та їх майнові права,
визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього
Закону, з урахуванням передбачених
статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище
Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до п. б) статті 10 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» не є об'єктом авторського права
твори народної творчості (фольклор).

У судовому засіданні представник
відповідача надав суду для огляду
керамічний диспансер, із зображенням
дівчинки та ведмедя, а саме персонажів
російської народної казки «Маша та
ведмідь», які є об'єктом народної
творчості, представник позивача у свою
чергу надав для огляду суду керамічний
диспансер із зображенням саме
персонажу «Маша» з аудіовізуального
твору мультиплікаційного серіалу
«Маша и Медведь».

Крім того, відповідач також зазначає,
що продаж товару, фотографія якого є в
матеріалах справи, ніколи не
здійснював, на придбаному позивачем
диспансері відсутні будь-які
маркування, інформація та інші
ідентифікуючі дані на підтвердження
купівлі товару саме в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_9» за інтернет адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_10.

Як доказ реалізації контрафактного
товару позивачем надано рахунок на
оплату по замовленню №20321 від 28.05.2014 р.,
видаткову накладну №20521 від 30.05.2014 р.
(копії в матеріалах справи).

Дослідивши у судовому засіданні,
надані сторонами речові докази, а саме,
керамічні диспансери, суд дійшов
висновку, що рахунок на оплату по
замовленню та видаткова накладна не є
належним доказом реалізації
відповідачем товару з порушенням прав
позивача, оскільки не містить
ідентифікуючих даних, які б свідчили,
що позивачем придбавався у відповідача
керамічний диспансер із зображенням
саме персонажу «Маша» з
аудіовізуального твору
мультиплікаційного серіалу «Маша и
Медведь», а не керамічний диспансер, із
зображенням дівчинки та ведмедя з
російської народної казки «Маша та
ведмідь».

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази на своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів
визнає вимоги позивача
необґрунтованими.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста
Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" - відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 10.10.2014 р.

Судді
Бондарчук В.В.
(головуюча)

Марченко О.В.

Удалова О.Г.