ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 р.
Справа №917/1722/14

за позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а,
м. Полтава, 36008

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, 36014

про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Міняйло Г.Ю., довіреність
№ 19-14/8 від 02.01.2013 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
та повідомлено про дату складання
повного рішення у відповідності до
вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості за договором на відпуск
теплової енергії у вигляді гарячої
води № 2266 від 01.09.2007 р. у розмірі 13 391,18
грн, з яких: 6 569,55 грн - сума основного
боргу; 6 026,29 грн - пеня; 86,05 грн - 3%
річних, 709,29 грн - інфляційні.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та наполягав на його
задоволенні.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, ухвали суду про порушення
провадження у справі від 12.08.2014 р. та про
відкладення розгляду справи від 26.08.2014
р., направлені відповідачу за адресами,
зазначеними у позовній заяві
повернулися до суду з відміткою
поштового відділення: "За даною адресою
не проживає".

Як роз'яснив Пленум у Постанові
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК
України, в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97 р.
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо, і
господарський суд повідомив належним
чином позивача та відповідача про час,
дату і місце проведення судового
засідання, а неявка відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті,
тому справа розглядається за наявними
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

01.09.2007 р. між Полтавським обласним
комунальним виробничим підприємством
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" (позивач) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідач) укладено договір № 2266 на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води (а.с. 12 - 13).

Відповідно до п. 1 вказаного договору
"Теплопостачальна організація" бере на
себе зобов'язання постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води з метою
забезпечення опалення приміщень
„ІНФОРМАЦІЯ_1" до межі розподілу
будівель магазинів продовольчих
товарів по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Полтавської області від 30.10.2012 р. у
справі № 18/1746/12 (а.с. 18 - 20) внесено зміни
та доповнення до договору № 2266 на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води, укладеного 01.09.2007 р. між
Полтавським обласним комунальним
виробничим підприємством теплового
господарства "Полтаватеплоенерго" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1,
щодо визначення обсягів теплової
енергії на опалення магазинів
відповідача та тарифу за теплову
енергію.

Відповідно до п. 14 договору (в редакції
зазначених змін) розрахунки за
відпущену теплову енергію проводяться
відповідно до тарифів, встановлених
уповноваженим органом та діючих на
період постачання теплової енергії, на
підставі виконаних розрахунків
відповідно до теплових навантажень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
державне регулювання у сфері
комунальних послуг" та згідно з абз. 7
ст. 16 Закону України "Про
теплопостачання" Національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг встановлює
тарифи на теплову енергію суб'єктам
природних монополій та суб'єктам
господарювання на суміжних ринках у
сфері теплопостачання.

Пунктом 2 Порядку формування тарифів на
теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 869 від 01.06.2011 р. "Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги" (надалі -
Порядок формування тарифів) визначено,
що він застосовується під час
установлення Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
та органами місцевого самоврядування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
суб'єктів природних монополій, а також
для суб'єктів господарювання на
суміжних ринках та поширюється на
таких суб'єктів під час розрахунку
зазначених тарифів.

У відповідності до зазначених вище
норм, а також згідно з Постановою
Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р.
№ 869 "Про забезпечення єдиного підходу
до формування тарифів на
житлово-комунальні послуги»
Національною комісією державного
регулювання у сфері комунальних послуг

підприємству "Полтаватеплоенерго"
встановлені наступні тарифи на теплову
енергію для потреб інших споживачів:
згідно з постановою № 81 від 30.09.2011 р. у
сумі 802,18 грн за 1 Гкал (без ПДВ) з 1 жовтня
2011 року; згідно з постановою № 506 від
31.12.2013 р. у сумі 743,47 грн/Гкал (без ПДВ) з 1
січня 2014 року; згідно з постановою № 185
від 31.03.2014 р. у сумі 880,72 грн/Гкал (без ПДВ)
з 1 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 23 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1198 від 03.10.2007 р. (надалі Правила)
розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межею балансової належності
(відповідальності), відповідно до
договору на підставі показів вузла
обліку згідно з діючими тарифами
(цінами), затвердженими в установленому
порядку.

У споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі.

Розрахункове теплове навантаження на
опалення складає 0,007976 Гкал/год.

Статтею 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Відповідно до п. 14 договору споживач
зобов'язується кінцевий розрахунок
проводити до 30 числа поточного місяця з
урахуванням суми проміжних платежів.

За період з 01.10.2013 р. по 30.04.2014 р. за
відпущену теплову енергію відповідачу
нараховано до сплати 6 569,55 грн, проте
відповідачем не проведено жодної
оплати, у зв'язку з чим у нього
утворилася заборгованість у розмірі 6
569,55 грн.

Вказану суму боргу позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться (ст. 193 Господарського
кодексу України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, встановлених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно повинно
бути виконане у встановлений строк
(термін).

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що у даному випадку
мало місце порушення відповідачем
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунків за спожиту теплову
енергію, тому позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі 6569,55
грн є правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

У частині 1 статті 216 ГК України
визначено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених ГК України,
іншими законами та договором.
Згідно з ч. 1 ст. 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України № 686 -
ХІV від 20.05.1999 р. "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
суб'єкти підприємницької діяльності,
які використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню у розмірі 1% від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, якщо інший розмір
пені не встановлено угодою сторін, але
не більше 100% загальної суми боргу.

У п. 14 договору встановлено, що у
випадку неоплати у вказані строки
вводиться пеня в розмірі 1% за кожний
день прострочки платежу, але не більше
100% боргу.

Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у
Постанові від 17 грудня 2013 року № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" (п. 3.1 та
3.2) інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування
здійснюються окремо за кожен період
часу, протягом якого діяв відповідний
індекс інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Сплата трьох процентів від
простроченої суми (якщо інший розмір не
встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови).

Передбачена цією статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само трьох процентів
річних з простроченої суми,
здійснюється незалежно від тієї
обставини, чи був передбачений
договором відповідний захід
відповідальності.

За розрахунком, здійсненим
позивачем та перевіреним судом, до
стягнення з відповідача підлягає 3%
річних в сумі 86,05 грн за період з 16.11.14 р.
по 22.07.14 р. та 709,29 грн інфляційних за
період листопад 2013 року - червень 2014
року.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку про задоволення позову
у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ч. 2
ст. 49 ГПК України підлягають стягненню
з відповідача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 -
85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36014 (ІПН
НОМЕР_1) на користь Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а,
м. Полтава, 36008, р/р № 260007148 АК
"Полтава-банк", МФО 331489, ()
6569,55 грн заборгованість за спожиту
теплову енергію, 6026,29 грн пені, 86,05 грн -
3% річних, 709,29 грн - інфляційних, 1827,00 грн
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 27.10.2014 р.

Суддя
Сірош Д.М.