ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.Справа № 922/3492/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Первомайського комунального
підприємства "Тепломережі", м.
Первомайський про стягнення 3 961960,99
грн. за участю представників:

позивача - Бережко С.І., довіреність №
14-96 від 18.04.2014 року

відповідача - Гордієнко Є.М.,
довіреність б/н від 03.04.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ (позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Первомайського
комунального підприємства
"Тепломережі", м. Первомайський, про
стягнення 3 961 960,99 грн. В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання з
боку відповідача покладених на нього
обов'язків за Договором № 13/2681-ТЕ-32 про
закупівлю природного газу від 11.01.2013
року, з урахуванням чого просить суд
стягнути з відповідача суму основного
боргу за вищевказаним Договором в
розмірі 2 859 102,11 грн., пеню в розмірі 571
596,91 грн., 3 % річних в розмірі 139 101,65 грн.
та індекс інфляції в розмірі 392 160,32 грн.
Також до стягнення заявлені судові
витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22 серпня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/3492/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 23 вересня 2014 року о 10:20.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23 вересня 2014
року клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи (вх. №
32995/14) задоволено та розгляд справи
відкладено на 14 жовтня 2014 року о 10:40,
відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

14.10.2014 року через канцелярію суду до
матеріалів справи від позивача
надійшли письмові пояснення (вх. №
36080/14) з додатковими документами, які
досліджено та долучено до матеріалів
справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився та заявив ясне
клопотання про відкладення розгляду
справи, мотивоване необхідністю
надання додаткових доказів.

Розглянувши усне клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, вислухавши думку позивача, який
питання щодо його задоволення залишив
на розсуд суду, вважає за доцільне усне
клопотання відповідача задовольнити
шляхом оголошення перерви в судовому
засіданні.

14 жовтня 2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 16 жовтня 2014 року
до 10:00, відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

16.10.2014 року через канцелярію суду до
матеріалів справи від відповідача
надійшов супровідний лист (вх. № 36513/14) з
копіями примірників банківської
виписки та платіжного доручення № 1 від
30.09.2014р. на суму 2859102,11 грн. Надані
відповідачем документи досліджено та
долучено судом до матеріалів справи.

16.10.2014 року через канцелярію суду до
матеріалів справи від відповідача
надійшло клопотання про зменшення
штрафних санкцій на 90 % (вх. № 36414/14).

16 жовтня 2014 року, після перерви розгляд
справи було продовжено.

Позивач в призначеному судовому
засіданні заявлені позовні вимоги з
врахуванням здійсненої відповідачем
оплати суми боргу в розмірі 2 859 102,11 грн.
підтримав повністю та наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач в призначеному судовому
засіданні зазначив про сплату в
добровільному порядку суми боргу в
розмірі 2 859 102,11 грн., на підставі чого,
просить суд в цій частині провадження у
справі припинити в порядку п.1.1 ст. 80 ГПК
України. Також, відповідач наголошував
про обставини, які викладені у відзиві
на позов та у поданому 16.10.2014р.
клопотанні, в яких останній клопоче про
зменшення штрафних санкцій на 90 % (вх. №
36414/14). Вказане клопотання відповідач
просить суд задовольнити та зменшити
розмір заявленої до стягнення пені на 90
%.

За висновками суду, в матеріалах справи
№922/3492/14 достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та є необхідними для
прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської
справи №922/3492/14, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно та повно дослідивши надані
докази, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них, судом
встановлено наступне.

11 січня 2013 року між позивачем
(продавцем) та відповідачем (покупцем)
було укладено Договір №13/2681-ТЕ-32
купівлі-продажу природного газу
(далі-Договір) та Додаткову угоду №1 від
31.12.2013 року (а.с. 11-19), в яких, сторони
погодили та встановили низку цивільних
прав та обов'язків.

У відповідності до п. 1.1 вищенаведеного
Договору, позивач зобов'язався
поставити відповідачу (покупцеві)
імпортований природний газ, ввезений
на митну територію України позивачем, а
відповідач (покупець), в свою чергу,
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2 цього Договору.

Ціна (граничний рівень цін) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ (п. 5.1 Договору).

Пунктом 6.1 вищенаведеного Договору
сторони погодили порядок та умови
проведення розрахунків, а саме, оплата
здійснюється виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав свої
договірні зобов'язання та на виконання
умов пунктів 1.1, 1.2 та 2.1 Договору,
протягом 2013-2014р.р. передав відповідачу
природний газ в обсязі 9083,342 тис.м.куб.
на загальну суму 11 891 911,39 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи Актами приймання - передачі
природного газу, які підписані між
сторонами та скріплені печатками
підприємств (а.с.20-26).

Проте відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за вищенаведеним
Договором, а саме, оплату за отриманий
природний газ в строки, встановлені
пунктом 6.1 Договору своєчасно та в
повному обсязі не здійснив, у зв'язку з
чим у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість, яка склала 2
859 102,11 грн., на підставі чого, позивач
звернувся з даним позовом до
господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 30
вересня 2014 року відповідач перерахував
на рахунок позивача грошові кошти на
загальну суму 2 859 102,11 грн., про що суду
надані копії відповідних примірників
банківської виписки та платіжного
доручення №1 від 30.09.2014 року.

За таких обставин, провадження у справі
в частині стягнення 2 859 102,11 грн.
заборгованості підлягає припиненню,
відповідно до п.1.1 ст. 80 ГПК України
(відсутній предмет спору), оскільки
сума боргу сплачена відповідачем
після подання позовної заяви до
господарського суду.

Окрім того, позивачем заявлено до
стягнення пеню в розмірі 571 596,91 грн.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до приписів ст.3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов`язань" розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 7.3 Договору сторони
передбачили, що у разі невиконання
відповідачем п. 4.1 Договору, відповідач
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання по кожній
поставці природного газу, відповідно
до якого належною до сплати сумою є 571
596,91 грн. пені.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем суми пені суд встановив, що
дане нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства України та
умовам Договору.

Як вбачається з наданих до суду
доказів, першочерговим завданням та
ціллю підприємства відповідача є
надання населенню послуг із
теплопостачання.

Відповідач не є організацією, метою
створення якої є отримання прибутку.
Фінансування останнього здійснюється
за рахунок платежів від надання послуг
населенню та підприємствам, установам
і організаціям, фінансується за
рахунок бюджетних коштів. Діючи тарифи
не підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному
зокрема неплатежами різних категорій
споживачів за спожиту теплову енергію,
невідповідністю тарифів за теплову
енергію для населення фактичним
витратам на її виробництво.

Також слід зазначити, що Законом
України "Про тимчасову заборону
стягнення пені з громадян України за
несвоєчасне внесення плати за
житлово-комунальні послуги" № 486/96 від
13.11.1996 року до 01.01.2011 року було
заборонено нараховувати та стягувати з
громадян пеню за несвоєчасну оплату
житлово-комунальних послуг, що не
ініціювало проведення оплат та
позбавляло підприємство відповідача
джерела погашення по штрафних
санкціях. Хоча з 01.01.2011 року заборона на
нарахування й стягнення пені знята, але
й дотепер розмір пені для населення не
передбачений жодним нормативним актом,
що унеможливлює її нарахування та
стягнення.

Водночас, фінансовий стан підприємства
підтверджується наявними в матеріалах
справи Довідками про заборгованість
відповідача (а.с. 73-74), у якому
відображені збитки підприємства.

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п.3.17.4 постанови від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснив, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги статус підприємства
відповідача, причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем та
його тяжкий матеріальний стан.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за можливе зменшити розмір пені на 90 %, а
саме - стягнути з відповідача пеню у
розмірі 57159,70 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 3 % річних у розмірі 139 101,65 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 392 160,32
грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат позивачем
визначений вірно згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3 % річних у розмірі 139 101,65 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 392 160,32
грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів п.4.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(штрафу, пені), витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст. 530, 549, ч. 3
ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст.
1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, п. 1-1 ст. 80, п. 3 ст.
83, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Первомайського
комунального підприємства
"Тепломережі", (64102, Харківська область,
м. Первомайський, мікрорайон 1/2, дитячий
садок № 9, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ) - 57159,70
грн. пені, 139101,65 грн. 3% річних, 392160,32 грн.
інфляційних витрат, 73080,00 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 514437,21
грн. відмовити.

В частині стягнення 2859102,11 грн.
провадження у справі припинити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 21.10.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв