ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 916/3409/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді суддівДобролюбової
Т.В., Гоголь Т.Г., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуПриватного підприємства "ЛТК
Альянс"на постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
28.07.14у справі№ 916/3409/13 Господарського
суду Одеської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"НБ-Україна"доПриватного підприємства
"ЛТК Альянс"простягнення 77 823,29 грн.та за
зустрічним позовомПриватного
підприємства "ЛТК Альянс"доТовариства
з обмеженою відповідальністю
"НБ-Україна"простягнення 14 393,67 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Яценко Я.В. (дов. від
02.12.13),

відповідача: Шапран К.С. (дов. від
22.09.14)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "НБ-Україна"
звернулося з позовом до Приватного
підприємства "ЛТК Альянс" про стягнення
75 000 грн., набутих без достатньої
правової підстави, а також 2 823,29 грн. 3 %
річних. Обґрунтовуючи вимоги позивач
вказував на те, що ним на виконання
укладеного з відповідачем договору від
08.08.12 № ТЭО-5 було перераховано 75 000 грн.
у якості авансу за транспортні послуги,
якими позивач планував скористатись у
майбутньому. Позивач зазначав, що за
період дії договору транспортні
послуги відповідачем на спірну суму не
надавались, а необхідність їх
отримання у майбутньому відпала, про що
відповідач повідомлявся письмово, в
т.ч. шляхом направлення відповідних
вимог щодо повернення коштів. При цьому
позивач посилався на приписи статей 530,
526, 625, 903, 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас, до суду першої інстанції із
зустрічним позовом звернулося
Приватне підприємство "ЛТК Альянс" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "НБ-Україна" про
стягнення 13 799,64 грн. боргу за надані
відповідно до договору від 08.08.12 № ТЭО-5
послуги, 517,58 грн. 3% річних та 96,45 грн.
інфляційних втрат. Зустрічний позов
обґрунтовано обставинами щодо
неналежного виконанням ТОВ "НБ-Україна"
умов спірного договору в частині
оплати решти вартості замовлених та
наданих послуг з експедирування
вантажу. Позивач за зустрічним позовом
вказував, що ним були надані обумовлені
договором послуги на суму більшу ніж
розмір передоплати, у зв'язку з чим у
ТОВ "НБ-Україна" утворилась
заборгованість. При цьому позивач за
зустрічним позовом посилався на
приписи статей 526, 530, 629, 903, 921 Цивільного
кодексу України.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 14.04.14, ухваленим колегією
суддів у складі: Лічман Л.В. -
головуючий, Демешин О.А., Літвінов С.В., у
первісному та зустрічному позовах
відмовлено. Вмотивовуючи відмову у
первісному позові, суд дійшов висновку
про те, що строк виконання грошового
зобов'язання з повернення безпідставно
отриманих коштів на момент звернення
до суду з позовом не настав. Водночас
відмовляючи у зустрічному позові, суд
виходив з недоведеності матеріалами
справи обставин того, що замовником
послуг з перевезення виступило саме
Товариство з обмеженою
відповідальністю "НБ-Україна за
укладеним з відповідачем договором.
При цьому суд керувався приписами
статей 530, 1212 Цивільного кодексу
України.

Одеський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Разюк Г.П.
- головуючий, Гладишева Т.Я., Колоколов
С.І., постановою від 28.07.14 перевірене
рішення місцевого господарського суду
частково скасував, виклавши
резолютивну частину в редакції, якою
первісний позов задовольнив частково,
стягнувши з Приватного підприємства
"ЛТК Альянс" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"НБ-Україна" 75 000 грн., правова підстава
набуття яких відпала, 129,45 грн. 3 % річних
та судові витрати. В решті первісного
позову відмовив. В частині зустрічного
позову, рішення суду першої інстанції
залишив без змін. Вмотивовуючи
оскаржувану постанову, апеляційний суд
дійшов висновку про доведеність вимог
щодо повернення грошових коштів у сумі
75 000 грн., правова підстава набуття яких
у відповідача відпала. Водночас
апеляційним судом враховано і те, що
обов'язок відповідача повернути спірні
кошти виник у останнього після
закінчення 08.08.13 строку дії договору та
у зв'язку із отриманням 08.11.13
відповідної вимоги позивача. Часткове
задоволення вимоги щодо інфляційних
втрат вмотивовано апеляційним судом
помилковістю здійсненого позивачем їх
розрахунку. При цьому апеляційний суд
керувався приписами статей 530, 625, 1212
Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі
постановою, Приватне підприємство "ЛТК
Альянс" звернулося з касаційною
скаргою до Вищого господарського суду
України, в якій просить постанову
апеляційного суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи
доводи касаційної скарги, скаржник
зазначає про неврахування апеляційним
судом підстав, на яких було заявлено
первісний позов, а саме відсутність
замовлення позивача на послуги з
організації перевезення вантажів.
Зазначає скаржник і про закінчення
строку позовної давності за вимогами
первісного позову, а також
безпідставний висновок суду щодо
недоведеності вимог зустрічного
позову. При цьому посилається на
порушення апеляційним судом приписів
статей 261, 267, 1212 Цивільного кодексу
України, статей 22, 43, 101 Господарського
процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджено
матеріалами справи, що предметом спору
у даній справі за первісним позовом є
вимога Товариства з обмеженою
відповідальністю "НБ-Україна" до
Приватного підприємства "ЛТК Альянс"
про стягнення 75 000 грн., набутих без
достатньої правової підстави, а також 2
823,29 грн. 3 % річних. Предметом
зустрічного позову є вимога Приватного
підприємства "ЛТК Альянс" до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"НБ-Україна" про стягнення 13 799,64 грн.
боргу за надані відповідно до договору
від 08.08.12 № ТЭО-5 послуги, 517,58 грн. 3%
річних та 96,45 грн. інфляційних втрат.
Підставою первісного позову, з
посиланням на приписи статті 1212
Цивільного кодексу України, визначено
порушення відповідачем зобов'язання з
повернення грошових коштів, правова
підстава набуття яких відпала.
Підставою зустрічного позову
визначено обставини щодо неналежного
виконання ТОВ "НБ-Україна" договору в
частині оплати вартості наданих послуг
з експедирування вантажу. Відтак,
предметом доказування у даній справі є
встановлення обставин щодо фактичного
надання відповідачем за первісним
позовом послуг з експедирування
вантажу відповідно до умов договору, а
отже і правомірності набуття останнім
грошових кошті у розмірі 75 000 грн. у
якості авансу. Судами попередніх
інстанцій установлено та
підтверджується матеріалами справи, що
08.08.12 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "НБ-Україна"
(замовник) та Приватним підприємством
"ЛТК Альянс" (виконавець) укладено
договір № ТЭО-5, за умовами пункту 1.1.
якого замовник доручає, а виконавець за
плату зобов'язується здійснювати
відвантаження зернових вантажів
замовника з внутрішніх елеваторів,
надаючи послуги з організації
перевезення вантажів, їх сертифікації
до кінцевого пункту призначення згідно
заявки замовника. Розрахунки за
перевезення здійснюються шляхом 90 %
передоплати на розрахунковий рахунок
виконавця відповідно до виставленого
рахунку (пункт 5.2. договору). Пунктом 9.1.
договору визначено строк його дії 08.08.13.
Також судами установлено, що за
платіжним дорученням № 55 від 13.08.12
замовником було перераховано
виконавцю 75 000 грн. передоплати за
транспортні послуги за договором.
Відповідно до приписів статті 929
Цивільного кодексу України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату
(стаття 931 Цивільного кодексу України).
Разом з тим, згідно зі статтею 9 Закону
України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" платою експедитору
вважаються кошти, сплачені клієнтом
експедитору за належне виконання
договору транспортного
експедирування. Підтвердженням витрат
експедитора є документи (рахунки,
накладні тощо), видані суб'єктами
господарювання, що залучалися до
виконання договору транспортного
експедирування, або органами влади.
Факт надання послуги експедитора при
перевезенні підтверджується єдиним
транспортним документом (міжнародними
товарно-транспортними накладними СМК)
або комплектом документів
(залізничних, автомобільних,
авіаційних накладних, коносаментів
тощо), які відображають шлях прямування
вантажу від пункту його відправлення
до пункту його призначення. Відповідно
до приписів статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. За приписами
статті 43 вказаного Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку зібраним у справі
доказам, судами попередніх інстанцій
не встановлено факту надання Приватним
підприємством "ЛТК Альянс" послуг на
замовлення позивача з перевезення
вантажу на виконання умов укладеного
договору. При цьому суди оцінили надану
відповідачем залізничну накладну від
14.08.12 № 34595371 та визнали її такою, що не
підтверджує здійснення перевезення
відповідно до укладеного між сторонами
договору. За таких установлених
обставин, висновок судів про
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову визнається
правомірним. Водночас переглядаючи
рішення місцевого суду в частині вимог
первісного позову апеляційним судом
установлено, що після закінчення 08.08.13
строку дії договору позивач звертався
до відповідача з вимогою № 04/11-13(286) від
04.11.13 щодо повернення спірних коштів в
сумі 75 000 грн., як таких, підстава з
набуття яких відпала. Установлено
апеляційним судом і те, що вказана
вимога була отримана Приватним
підприємством "ЛТК Альянс" 08.11.13, проте
залишена без задоволення. Відповідно
до приписів статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовується
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовується також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Вищезазначене дає підстави для
висновку, що цей вид позадоговірних
зобов'язань породжують такі юридичні
факти як: набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали. Оскільки, як
установлено судом апеляційної
інстанції, відповідачем послуги з
перевезення на виконання договору не
надавались, а відтак після закінчення
строку дії договору підстава, на якій
відповідачем були набуті спірні
грошові кошти, відпала. Виходячи з того,
що апеляційним судом установлений факт
порушення відповідачем зобов'язань з
повернення спірних грошових коштів,
висновок про наявність підстав для
стягнення 75 000 грн., а також суми річних,
з урахуванням здійсненого перерахунку,
визнається правомірним. Довід
скаржника про закінчення строку
позовної давності за вимогами
первісного позову визнається
неспроможним з огляду на установлені
апеляційним судом обставини щодо
звернення із даним позов 10.12.13 та
початку перебігу такого строку тільки
з 15.11.13 (після закінчення семиденного
строку від дня пред'явлення позивачем
вимоги). Інші доводи касаційної скарги
також визнаються непереконливими,
позаяк не спростовують установленого
апеляційним судом та стосуються оцінки
доказів, яка за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції підстав
для скасування постанови у справі та
задоволення касаційної скарги не
вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "ЛТК Альянс" залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 28.07.14 у справі
№ 916/3409/13 Господарського суду
Одеської області залишити без змін.

Головуючий суддя:
Т.
Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець