КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. Справа№ 925/1202/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Зеленіна В.О.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Оніщенко В.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Черкаській області

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014р.

у справі №925/1202/14 (суддя Анісімов І.А.)

за позовом Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Черкаській області

до Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» ТВБВ
№10023/0391 філії Черкаського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України»

про стягнення 618,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Черкаській області
звернулось до Господарського суду
Черкаської області з позовною заявою
до Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» ТВБВ
№10023/0391 філії Черкаського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» про стягнення страхової
виплати в сумі 618,36 грн.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014р. у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Черкаській області
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вказане рішення повністю та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що з огляду на
відсутність в Угоді від 13.12.2000р. №44
умови про списання коштів з рахунка
отримувача без його розпорядження, ч. 3
ст. 397 Цивільного кодексу України
встановлює, що фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду, тому, як
вказує апелянт, він звернувся до
належного відповідача - банку, як
володільця чужого майна, яке
відповідно до положень ч. 3 ст. 197 та ст.
1071 Цивільного кодексу України може
бути повернуто за рішенням суду.

Відповідач - Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» ТВБК №10023/0391 філії
Черкаського обласного управління АТ
«Ощадбанк», подало апеляційному суду
письмовий відзив на апеляційну скаргу,
за яким просить залишити без змін
рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014р., а
справу №925/1202/14 без задоволення.

Відповідач зазначає, що він у
відповідності до умов угоди та
законодавства України правомірно
здійснив зарахування коштів на рахунок
померлої ОСОБА_3 та з моменту
зарахування вони перейшли у її
власність.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України та
призначено її до розгляду на 27.10.2014р.

В судове засідання 27.10.2014р. представник
позивача не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. Клопотань про
відкладення розгляду справи від
позивача до суду не надходило.

Судова колегія апеляційного
господарського суду вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника позивача, враховуючи при
цьому також те, що згідно ухвали суду
про призначення справи до розгляду
явка сторін не визнавалась
обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Правовідносини між позивачем та
відповідачем виникли на підставі Угоди
№44 на зарахування на особові рахунки
та виплату страхових виплат
застрахованим від 13.12.2000р., за умовами
якої позивач доручив, а відповідач взяв
на себе зобов'язання здійснювати
зарахування на поточні (вкладні)
рахунки застрахованих осіб (громадян),
відкриті в його установах, та виплату
страхових виплат застрахованим особам
на платній основі через установи
відповідача.

Як вбачається, 01.04.2001 року позивач
продовжив виплату відшкодування
втраченого заробітку внаслідок
нещасного випадку на виробництві гр.
ОСОБА_3. Кошти перераховувалися на
особовий рахунок ПН № НОМЕР_1 в ТВБВ №
НОМЕР_2 філії Черкаського обласного
управління ПАТ "Державний ощадний банк
України".

ІНФОРМАЦІЯ_1. гр. ОСОБА_3 померла в
Азербайджанській республіці. Родичі
померлої не повідомили про її смерть,
тому виплати не були вчасно припинені.

Оскільки страхові виплати гр. ОСОБА_3
було призначено довічно, щомісячні
перерахування проводилися автоматично
і до дня припинення виплат фондом було
надлишково перераховано 618 грн. 36 коп.
Дана сума є предметом розгляду у даній
справі, яку позивач просить стягнути з
відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

За змістом статті 40 зазначеного Закону
страхові виплати провадяться
щомісячно і за бажанням одержувачів ці
суми можуть перераховуватися на їх
особові рахунки в банку.

Пунктами 1.8, 1.9 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 27 квітня 2007 року №
24 і зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 червня 2007 року за №
715/ 13982, також передбачено спосіб
одержання потерпілими та особами, які
мають на це право, сум страхових виплат
шляхом їх перерахування на особові
рахунки в банку.

Повернення зайво виплачених сум
проводиться на підставі постанови
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, якщо
потерпілі або особи, які мають на це
право, не заперечують підстав і розміру
відрахування.

Матеріали справи свідчать, що на адресу
відповідача був направлений лист від
23.01.21014 № 42/03-14 з проханням повернути
надлишково перераховані кошти гр.
ОСОБА_3, в якому було відмовлено.

Судова колегія апеляційного
господарського суду вважає таку
відмову правомірною, виходячи за
наступного.

У відповідності до частини 1, 3 статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 1068 Цивільного
кодексу України банк зобов'язаний
зарахувати грошові кошти, що надійшли
на рахунок клієнта, в день надходження
до банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
встановлений договором банківського
рахунка або законом.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" дата
валютування - зазначена платником у
розрахунковому документі або в
документі на переказ готівки дата,
починаючи з якої кошти, переказані
платником отримувачу, переходять у
власність отримувача.

Враховуючи вищезазначене, кошти,
переказані платником отримувачу, з
моменту їх зарахування на рахунок
переходять у власність останнього,
який має виключне право розпорядження
ними, а банк в свою чергу у межах
договору та відповідно до вимог
законодавства виконує функції з
обслуговування банківського рахунка
клієнта (забезпечує зберігання коштів,
за розпорядженням клієнта проводить
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів тощо)
і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без його розпорядження
на підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 статті 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" передбачено, що примусове
списання здійснюється стягувачем без
згоди платника на підставі
встановлених законом виконавчих
документів у випадках, передбачених
законом.

Тобто примусове списання коштів із
рахунка клієнта на підставі рішення
суду та виконавчих документів визначає
обов'язок банку виконати судове
рішення, прийняте за наслідком захисту
прав стягувача стосовно особи -
володільця рахунка незалежно від його
волевиявлення.

Аналогічна позиція міститься, зокрема,
в постанові Верховного суду України
від 19.08.2014р. у справі №925/1011/13.

Таким чином, з огляду на те, що
відповідач в межах угоди №44 свої
зобов'язання виконав у повному обсязі,
а також те, що умовами цієї угоди не
передбачено обов'язок відповідач
списувати кошти із рахунка клієнта на
вимогу позивача, також так як
відповідач не є набувачем спірних
коштів і не має повноважень з
розпорядження особистими коштами
клієнта, що є власністю останнього,
будь-яке рішення, прийняте судом
стосовно володільця рахунка або його
спадкоємців, яке б зобов'язувало
відповідача здійснити списання коштів
з особового рахунка відсутнє, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014р. у даній
справі є таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Черкаській області
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014р. у справі
№925/1202/14 залишити без змін.

3. Справу №925/1202/14 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
О.Ф. Синиця

В.О. Зеленін