м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ВІП Принт»до1.
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Лізинг» 2.
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євро
Лізинг»провизнання права власності на
транспортний засіб Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Баховський М.М.від
відповідача 1:Шагін О.В.від відповідача
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВІП Принт» (надалі -
ТОВ «ВІП Принт») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Лізинг» (надалі -
ТОВ «ОТП Лізинг») та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Євро
Лізинг» (надалі - ТОВ «Євро Лізинг») про
визнання права власності на
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок повної оплати вартості
предмета лізингу за договором
оперативного лізингу №1338 від 23.06.2011 р.,
позивач набув право власності на
транспортний засіб - автомобіль Ford Focus,
рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596, номер
шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.08.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
01.09.2014 р. представником відповідача 1
надано відзив на позову заяву, в якому
відповідач 1 проти задоволення
позовних вимог заперечував з огляду на
те, що спірний транспортний засіб
позивачем в порушення умов договору
№1338 від 23.06.2011 р. не було повернуто
лізингодавцю, а гарантійний лист, на
який позивач посилається як на
пропозицію укласти договір
купівлі-продажу, не передбачає
внесення змін до вказаного договору.
Ухвалами господарського суду міста
Києва від 03.09.2014 р. та 29.09.2014 р. розгляд
справи відкладено на 29.09.2014 р. та 15.10.2014
р. відповідно у зв'язку із неявкою
представника 2 в судове засідання та
невиконанням ним вимог ухвали суду.

В судове засідання представник
позивача з'явився, вимоги ухвали суду
виконав, позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх повністю.

Представник відповідача 1 в судове
засідання з'явився, на виконання вимог
ухвали суду надав пояснення по суті
спору, пороти задоволення позовних
вимог заперечував повністю.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалами суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується відмітками на звороті
ухвал суду.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 29000, Хмельницька обл., м.
Хмельницький, вул. Проскурівська, 23/1,
кв. 2, на яку було відправлено ухвали
суду, підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, який
міститься на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр» за
адресою http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2011 р. між ТОВ «Євро Лізинг»
(лізингодавець) та ТОВ «ВІП Принт»
(лізингоодержувач) було укладено
договір оперативного лізингу №1338
(надалі - «Договір лізингу»).

Відповідно до п. 2.1 Договору лізингу
лізингодавець на підставі замовлення
на ТЗ зобов'язується купити та передати
лізингоодержувачу в строкове платне
користування ТЗ на умовах оперативного
лізингу, а лізингоодержувач
зобов'язується вчасно та у повному
обсязі відповідно до плану лізингу
сплачувати на користь лізингодавця
лізингові платежі, а також виконувати
інші зобов'язання, визначені цим
договором.

За змістом п. 13.1 Договору лізингу
лізингоодержувач зобов'язаний
повернути ТЗ в дату повернення,
передбачену цим договором, у місці
узгодження сторонами разом з
обладнанням та іншими елементами, які
були надані лізингоодержувачу згідно
акту приймання ТЗ. В разі, якщо
лізингоодержувач повертає ТЗ з
виконанням вищезазначених вимог,
відповідний план лізингу до договору
вважається припиненим з такої дати.

Додатком №2 до Договору сторони
погодили План лізингу, відповідно до
якого датою надання транспортного
засобу було 14.07.2011 р., а датою його
повернення - 13.07.2014 р.

Гарантійним листом №1198 від 24.06.2011 р. ТОВ
«Євро Лізинг» повідомило позивача про
те, що ТОВ «ВІП Принт» має право набути
у власність транспортний засіб на
підставі договору купівлі-продажу, за
умови повного та належного виконання
зобов'язань за Договором лізингу. При
цьому, ціною викупу транспортного
засобу відповідачем 2 було визначено 17
981,25 грн.

17.07.2014 р. позивач перерахував на користь
ТОВ «ОТП Лізинг» грошові кошти у
розмірі 17 981,25 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №334 від 17.07.2014 р., в
якості оплати послуг лізингодавця за
Договором лізингу.

Листом від 29.07.2013 р. відповідачі
повідомили позивача про те, що ТОВ
«Євро Лізинг» відступило на користь
ТОВ «ОТП Лізинг» всі права та обов'язки
лізингодавця за Договором лізингу.

Згідно платіжного доручення №13784 від
22.07.2014 р. відповідачем 1 вказані грошові
кошти були повернуті позивачу як
безпідставно набуті.

Спір у справі виник у зв'язку з
невизнанням, на думку позивача,
відповідачами його права власності на
транспортний засіб - автомобіль Ford Focus,
рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596, номер
шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підставі умов Договору лізингу ТОВ
«Євро Лізинг» придбало у власність
транспортний засіб - автомобіль Ford Focus,
рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596, номер
шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1, з метою передання його в
оперативний лізинг позивачу.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 292 Господарського
кодексу України лізинг - це
господарська діяльність, спрямована на
інвестування власних чи залучених
фінансових коштів, яка полягає в
наданні за договором лізингу однією
стороною (лізингодавцем) у виключне
користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний. За формою
здійснення лізинг може бути зворотним,
пайовим, міжнародним тощо.

Згідно з ч. 3 п. 14.1.97 Податкового кодексу
України оперативний лізинг (оренда) -
господарська операція фізичної або
юридичної особи, що передбачає
передачу орендарю основного фонду,
придбаного або виготовленого
орендодавцем, на умовах інших, ніж ті,
що передбачаються фінансовим лізингом
(орендою); фінансовий лізинг (оренда) -
господарська операція, що здійснюється
фізичною або юридичною особою і
передбачає передачу орендарю майна,
яке є основним засобом згідно з цим
Кодексом і придбане або виготовлене
орендодавцем, а також усіх ризиків та
винагород, пов'язаних з правом
користування та володіння об'єктом
лізингу.

Умовами чинного законодавства та
Договору лізингу було передбачено
право позивача користуватися
придбаним ТОВ «Євро Лізинг»
транспортним засобом за умови
дотримання ним пунктів такого
договору, в тому числі, щодо належної
сплати лізингових платежів.

В той же час, суд відзначає, що ні
Договір лізингу, ні приписи чинного
законодавства України, які регулюють
правовідносини оперативного лізингу
(оренди), не передбачають можливості
переходу права власності на предмет
лізингу до лізингоодержувача
внаслідок сплати ним всіх лізингових
платежів за договором.

Наданий позивачем гарантійний лист ТОВ
«Євро Лізинг» та оплата позивачем
вартості транспортного засобу не може
вважатися укладенням сторонами
договору купівлі-продажу предмету
лізингу з огляду на наступне.

За змістом ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 17.10 Договору лізингу
будь-які зміни, доповнення до цього
договору повинні бути оформлені в
письмовій формі і підписані обома
сторонами.

Тобто, будь-які зміни до Договору
лізингу (в тому числі, щодо подальшого
відчуження предмету лізингу на користь
лізингоодержувача) мали бути оформлені
сторонами у такій самій формі, як і
Договір лізингу, а також містити
підписи уповноважених осіб та печатки
сторін.

Матеріали справи не містять, а
позивачем не надано суду належних та
допустимих в розумінні положень ст.ст.
32, 33 Господарського процесуального
кодексу України доказів на
підтвердження факту укладення між
сторонами Договору лізингу
додаткового договору про
купівлю-продаж предмета лізингу.

Вказані обставини спростовують
твердження позивача про те, що у зв'язку
з направленням ТОВ «Євро лізинг»
гарантійного листа №1198 від 24.06.2011 р. та
сплатою позивачем грошових коштів у
розмірі 17 981,25 грн. ним було набуто право
власності на транспортний засіб -
автомобіль Ford Focus, рік випуску 2011, об'єм
двигуна 1596, номер шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки
такий правочин не відповідає вимогам
ст. 654 Цивільного кодексу України та п.
17.10 Договору лізингу.

Більш того, за змістом п. 13.1 Договору
лізингу лізингоодержувач зобов'язаний
повернути ТЗ в дату повернення,
передбачену цим договором, у місці
узгодження сторонами разом з
обладнанням та іншими елементами, які
були надані лізингоодержувачу згідно
акту приймання ТЗ. В разі, якщо
лізингоодержувач повертає ТЗ з
виконанням вищезазначених вимог,
відповідний план лізингу до договору
вважається припиненим з такої дати.

Додатком №2 до Договору сторони
погодили План лізингу, відповідно до
якого датою надання транспортного
засобу було 14.07.2011 р., а датою його
повернення - 13.07.2014 р.

Таким чином, положення Договору
лізингу передбачали обов'язок
лізингоодержувача повернути предмет
лізингу на користь лізингодавця у
визначений таким договором строк
(13.07.2014 р.).

Вказані обставини додатково
підтверджують висновки суду стосовно
того, що сплата позивачем всіх
лізингових платежів за Договором
лізингу не мала наслідком перехід до
нього права власності на предмет
лізингу, який у визначений строк мав
бути повернутий позивачем на користь
лізингодавця.

При цьому, станом на момент звернення
позивача до суду право власності на
спірний транспортний засіб
зареєстроване за ТОВ «ОТП Лізинг» на
підставі укладеного між ним та ТОВ
«Євро Лізинг» договору купівлі-продажу
від 29.07.2013 р. шляхом відступлення права
вимоги за Договором лізингу, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
САТ №243578.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено набуття права
власності на спірне майно, а
матеріалами справи підтверджується
перебування такого майна у власності
ТОВ «ОТП Лізинг», що виключає
можливість задоволення позову про
визнання за позивачем права власності
на транспортний засіб - автомобіль Ford
Focus, рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596,
номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Таким чином, в задоволенні позову
необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІП Принт»
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя
В.П. Босий