КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р. Справа№ 910/9169/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від прокуратури: Вакуляк Д.С.,

від позивача: представник - Чумаченко
О.С. - за довіреністю,

від відповідача: представник - Продан
А.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора м. Києва

на рішення Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 р.

у справі № 910/9169/14 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом першого заступника
прокурора Шевченківського району у м.
Києві в інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Київкомунекологія", м.
Київ

про стягнення 419 732,19 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 р. перший заступник
прокурора Шевченківського району у м.
Києві в інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Київкомунекологія" про стягнення з
відповідача 396696,42 грн. основної
заборгованості за договором оренди №
3862 від 20.07.2007 р., 9393,32 грн. інфляційних
втрат, 13642,45 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем всупереч умов договору
оренди не було здійснено оплату
орендних платежів за користування
об'єктом оренди.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 р. у справі №910/9169/14
позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Київкомунекологія" на
користь Державного бюджету України 319240
грн. 41 коп. основної заборгованості, 9393
грн. 32 коп. інфляційних втрат та 13642 грн.
45 коп. пені, розстрочене виконання
рішення суду, виходячи з задоволеного
розміру позовних вимог в сумі 342267,18
грн., наступним чином:

- 35000,00 грн. - до 30.06.2014;

- 40000,00 грн. - в період з 01.07.2014 по 31.07.2014;

- 45000,00 грн. - в період з 01.08.2014 до 31.08.2014;

- 45000,00 грн. - в період з 01.09.2014 до 30.09.2014;

- 40000,00 грн. - в період з 01.10.2014 до 31.10.2014;

- 40000,00 грн. - в період 01.11.2014 до 30.11.2014;

- 40000,00 грн. - в період з 01.12.2014 по 31.12.2014;

- 5000,00 грн. - в період 01.01.2015 до 31.01.2015;

- 5000,00 грн. - в період 01.02.2015 до 28.02.2015;

- 10000,00 грн. - в період 01.03.2015 до 31.03.2015;

- 20000,00 грн. - в період 01.04.2015 до 30.04.2015;

- 17267,18 грн. - в період 01.05.2015 до 31.05.2015.

В інший частині позову провадження у
справі припинено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Київкомунекологія" на
користь Державного бюджету України
судовий збір в сумі 8394 грн. 64 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в
частині розстрочення виконання
рішення, заступник прокурора м. Києва
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати в частині
розстрочення його виконання та
відмовити відповідачу у заяві про
розстрочку виконання рішення суду, в
решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
при постановленні рішення в частині
розстрочення його виконання, судом
першої інстанції неповно і
необ'єктивно розглянуті дослідженні
обставини справи, упереджено оцінені
докази, що в свою чергу призвело до
порушення вимог ст. 121 ГПК України.

Відповідач правом на подання відзиву
на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представником
відповідача заявлено клопотання про
відкладення розгляду справи, яке
мотивоване тим, що відповідач не
отримував копії апеляційної скарги.

Колегія суддів відхилила дане
клопотання оскільки копія ухвали
Київського апеляційного
господарського суду про прийняття
апеляційної скарги заступника
прокурора м. Києва у даній справі
надійшла на адресу відповідача ще
01.09.2014 р., а тому у нього було достатньо
часу для ознайомлення з матеріалами
справи в тому числі із апеляційною
скаргою.

Представник прокуратури в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив
оскаржуване рішення скасувати в
частині розстрочення його виконання та
відмовити відповідачу у заяві про
розстрочку виконання рішення суду.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що не заперечує
проти розстрочення виконання рішення.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, 20.07.2007 р. між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по м. Києву (орендодавець) та
ТОВ "Науково-виробничим підприємством
"Київкомунекологія" (орендар) укладено
договір оренди цілісного майнового
комплексу структурного підрозділу
Державного підприємства
спеціалізованих ремонтно-будівельних
робіт та монтажно-налагоджувальних
робіт "Київкомунекологія" № 3862 (договір
оренди № 3862 від 20.07.2007), який підписано
представниками сторін та посвідчено
печатками обох сторін.

Умовами договору оренди № 3862 від 20.07.2007
(в редакції договору № 1 від 03.06.2008 р. про
внесення змін до договору оренди № 3862
від 20.07.2007 р.) визначено, що орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування цілісний майновий
комплекс Державного підприємства
спеціалізованих ремонтно-будівельних
робіт та монтажно-налагоджувальних
робіт "Київкомунекологія" за адресою: м.
Київ, вул. Івана Гонти, 3а (далі -
підприємство) (п. 1.1), орендар вступає у
строкове платне користування
підприємством у термін, вказаний у
договорі , але не раніше дати
підписання сторонами цього договору та
акта приймання-передачі підприємства
(п. 2.1), орендна плата визначається на
підставі Методики розрахунку орендної
плати , затвердженої Кабінетом
Міністрів України , і становить без ПДВ
за базовий місяць розрахунку (останній
місяць, по якому є інформація про
індекс інфляції) - червень 2007 року - 26
498,95 грн.; орендна плата за перший місяць
оренди - липень 2007 року - визначається
шляхом коригування орендної плати за
базовий місяць на індекс інфляції за
липень місяць (п. 3.1), орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
на наступний місяць (п. 3.2), орендна
плата перераховується до державного
бюджету до 10 числа місяця, наступного
за звітним з урахуванням щомісячного
індексу інфляції (п. 3.3), орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі , підлягає індексації і
стягується до бюджету відповідно до
чинного законодавства України, з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
перерахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації , за кожен день прострочення
, включаючи день оплати (п. 3.5), орендар
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату до
державного бюджету України (п. 5.2),
договір укладено строком на 10 років і
діє з 20.07.2007 до 20.07.2017 включно.

20.07.2007 р. між регіональним відділенням
Фонду державного майна України, як
орендодавцем, та ТОВ
"Науково-виробничим підприємством
"Київкомунекологія", як орендарем,
підписано акт приймання-передачі
орендованого майна до договору оренди
№ 3862 від 20.07.2007, за яким орендодавець
передав, а орендар прийняв у строкове
платне користування цілісний майновий
комплекс Державного підприємства
спеціалізованих ремонтно - будівельних
робіт та монтажно - налагоджувальних
робіт "Київкомунекологія" за адресою: м.
Київ, вул. Івана Гонти, 3а.

12.10.2011 р. між регіональним відділенням
Фонду державного майна України, як
орендодавцем, та ТОВ
"Науково-виробничим підприємством
"Київкомунекологія", як орендарем,
укладено договір № 3862 /02 про внесення
змін і доповнень до договору оренди №
3862 від 20.07.2007, згідно якого сторони
узгодили, що орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України № 961 від 14.09.2011, і становить за
базовий місяць розрахунку серпень 2011
року - 92 588,75 грн.; орендна плата за
перший місяць оренди - вересень 2011 року
- визначається шляхом коригування
орендної плати за базовий місяць
(серпень) на індекс інфляції за
вересень 2011 року.

Ввідповідачем всупереч умов договору
оренди № 3862 від 20.07.2007 (з урахуванням
договорів про внесення змін) не
сплачуються орендні платежі за
користування об'єктом оренди, а саме:
цілісним майновим комплексом
Державного підприємства
спеціалізованих ремонтно - будівельних
робіт та монтажно - налагоджувальних
робіт "Київкомунекологія" за адресою: м.
Київ, вул. Івана Гонти, 3а,
заборгованість зі сплати яких складає
396696,42 грн. за період користування з
липня 2007 року по 14.04.2014.

В ході розгляду справи в суді
першої інстанції відповідачем було
здійснено часткову оплату
заборгованості, і заборгованість
відповідача станом на момент винесення
рішення по справі складає 319 240,41 грн.
(відповідачем було сплачено 77456,01 грн.).
Таким чином, оскільки предмет спору між
сторонами в частині стягнення 77456,01 грн.
відсутній, провадження у справі в цій
частині правомірно припинено місцевим
господарським судом на підставі п. 1-1 ч.1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

За користування майном з наймодавця
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч.1 ст.
762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.
Аналогічна норма встановлена ч.3 ст. 285
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 статті 19 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов та вимог Цивільного
кодексу України.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Так, всупереч п. 3.1, 3.2, 3.3, 5.2 договору
оренди № 3862 від 20.07.2007 (в редакції
договорів про внесення змін, зокрема
щодо розміру орендних платежів)
відповідачем не було сплачено у
повному обсязі орендні платежі за
період користування орендованим
майном з липня 2007 року по 14.04.2014,
заборгованість зі сплати яких станом
на момент вирішення спору складає 319240,41
грн., що відповідачем визнається і не
заперечується. Отже, вимога прокурора
щодо стягнення з відповідача 319240,41 грн.
заборгованості з орендної плати є
законною, обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

За прострочення сплати орендних
платежів прокурором у позові також
було заявлено до стягнення з
відповідача 9393,32 грн. інфляційних втрат
з посиланням на статтю 625 Цивільного
кодексу України та 13642,45 грн. пені з
посиланням на п. 3.5 договору оренди.

Згідно статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно п.1. статті 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч.6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано.

Оскільки відповідач у повному
обсязі та у встановлені договором
оренди строки орендну плату у розмірі
319240,41 грн не сплатив, то згідно вимог ст.
549, 611, 610, 612, 625 Цивільного кодексу
України та п. 3.5 договору зазначене є
підставами для застосування до
відповідача як штрафних санкцій за
невиконання умов договору у вигляді
пені, так і відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.
Тому вимоги позивача про стягнення
пені та інфляційних втрат є законними,
обґрунтованим та підлягають
задоволенню.

Суд першої інстанції, перевіривши
наведений прокурором розрахунок
інфляційних втрат в сумі 9 393,32 грн.,
правомірно погодився з ним щодо сум,
строків, періодів та ставок нарахувань,
у зв'язку з чим вимоги прокурора в цій
частині підлягають задоволенню в сумі
9393,32 грн.

Перевіривши наведений прокурором
розрахунок пені, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що пеня
прокурором розрахована за період
прострочення орендних платежів за
вересень 2013 року - березень 2014 року
включно, з врахуванням строку сплати
орендних платежів, визначених пунктом
3.2 договору оренди № 3862 від 20.07.2007 (в
редакції договорів про внесення змін,
зокрема щодо розміру орендних
платежів), часткових оплат, і в межах
строку, встановленого ч.6 статті 232
Господарського кодексу України (пеня
нарахована за період прострочення з
10.10.2013 по 10.04.2014). Отже, вимоги прокурора
в цій частині підлягають задоволенню в
сумі 13642,45 грн.

Зазначені висновки суду першої
інстанції є обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи та
сторонами у справі не оспорюються,

В своїй апеляційній скарзі прокурор
просить оскаржуване рішення скасувати
в частині розстрочення його виконання
та відмовити відповідачу у заяві про
розстрочку виконання рішення суду.

Перевіривши застосування судом першої
інстанції ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів погоджується з
висновками місцевого господарського
суду щодо розстрочення виконання
рішення суду з наступних підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Згідно п. 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" від 17.10.2012 № 9, розстрочка
означає виконання рішення частками,
встановленими господарським судом, з
певним інтервалом у часі. Строки
виконання кожної частки також повинні
визначатись господарським судом. При
цьому слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 вказаної Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України визначено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Відповідач зазначає у клопотанні про
розстрочку сплати заборгованості, пені
та інфляційних втрат, що обов'язок зі
сплати яких виник у відповідача
внаслідок порушення виконання
зобов'язань за договором оренди № 3862
від 20.07.2007 р., сума боргу, яка заявлена
прокурором до стягнення є значною для
відповідача, така сума на підприємстві
відсутня, і воно об'єктивно неспроможне
її сплатити одноразово, проте,
відповідач веде роботу щодо отримання
дебіторської заборгованості від інших
контрагентів і жодним чином не уникає
від виконання свого обов'язку по
погашенню заборгованості. До того ж, у
випадку примусового стягнення такої
значної суми може зупинитись виробнича
діяльність відповідача, що потягне
значну шкоду для відповідача.

Зважаючи на фактичні обставини справи
та викладені відповідачем доводи, суд
першої інстанції заявлене
відповідачем клопотання правомірно
задовольнив та розстрочив виконання
рішення суду, виходячи з задоволеного
розміру позовних вимог в сумі 342267,18 грн.
згідно наведеного у клопотанні
графіку.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову частково та розстрочення
виконання рішення, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Києва залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 року у справі № 910/9169/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9169/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала