КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р. Справа№ 910/7542/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 06.10.2014
року

розглянувши матеріали апеляційної
скарги

фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 року

у справі №910/7542/14 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Венбест"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 80 318,46 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 року у справі №910/7542/14
позов задоволено частково. Вирішено
стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ
"Венбест" 71 419,64 грн. основного боргу, 2
059,52 грн. пені, 2 460,32 грн. збитків від
інфляції та 1 710,13 грн. 3% річних. В іншій
частині в позові відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 року у справі №910/7542/14
та прийняти нове рішення, яким зменшити
розмір заборгованості та суми штрафних
санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014 року у
справі №910/7542/14 апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_2 прийнято до провадження та
призначено розгляд справи за участю
уповноважених представників сторін.

Представник позивача у судове
засідання 06.10.2014 року надав пояснення,
якими заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просив скаргу залишити без
задоволення.

Представник відповідача у судове
засідання 06.10.2014 року не з'явився, про
причини неявки колегію суддів
апеляційної інстанції не повідомив,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а отже наявні підстави щодо
можливості розгляду справи за
відсутності його представника.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 01.01.2013 року між ФОП
ОСОБА_2 (далі - замовник) та ТОВ
«Венбест» (далі - виконавець) було
укладено договір №578-ОФ (далі - договір),
відповідно до умов якого замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
здійснити заходи з охорони майна
замовника у відповідності до
розрахунків-дислокації об'єктів (далі -
об'єкт) (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору охорона
об'єкту здійснюється шляхом
організації роботи одним постом в
робочі дні в період з 09:00 год. до 09:00 год.
цілодобово.

Строк дії договору сторонами погоджено
п.п. 9.1., 9.2. з 01.01.2013 року протягом одного
календарного року.

Згідно з п. 8.1. договору вартість послуг
за договором становить 9 200,00 грн. на
місяць.

Додатковими угодами №1 від 27.02.2013 року
та №2 від 07.03.2013 року сторонами
погоджено, що вартість послуг
виконавця становить 27 600,00 грн. на місць.

Пунктом 8.2. договору оплата
здійснюється на умовах передплати і
проводиться щомісячно, в термін перших
п'ятнадцять банківських днів поточного
місяця.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав взяті
на себе зобов'язання по договору, що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та актом звірки взаємних розрахунків
сторін (а.с. 37-41), які підписані обома
сторонами без жодних претензій.

Проте, як правильно встановлено судом
першої інстанції, відповідач не
виконав свої зобов'язання за договором
щодо своєчасної та повної сплати
вартості наданих послуг, у зв'язку з чим
у ФОП ОСОБА_2 виникла заборгованість на
загальну суму 71 419,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Однак, матеріали справи не містять
будь-яких доказів погашення вказаної
вище заборгованості відповідачем
перед позивачем відповідно до умов
договору.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правомірно задоволено
позовні вимоги щодо стягнення з ФОП
ОСОБА_2 на користь ТОВ "Венбест" 71 419,64
грн. основного боргу.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 2 460,32 грн.
інфляційних та 1 710,13 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
щодо своєчасної та повної оплати
наданих послуг, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність стягнення
судом першої інстанції з відповідача
на користь позивача 2 460,32 грн.
інфляційних та 1 710,13 грн. 3% річних. При
цьому, судом апеляційної інстанції
перевірено розрахунки інфляційних
нарахувань та 3% річних, здійснені
місцевим господарським судом, та
встановлено їх арифметичну
правильність.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача на користь позивача 4 728,37
грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 5.4 договору сторони
передбачили, що при порушенні строку
оплати наданих виконавцем послуг,
замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення, від суми
заборгованості.

Отже, оскільки судом встановлено факт
прострочення виконання грошового
зобов'язання та здійснивши перерахунок
пені, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
правомірність стягнення з відповідача
на користь позивача 2 059,52 грн. пені.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи відповідача в своїй скарзі щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
колегією суддів відхиляються, оскільки
наведені обставини (складне фінансове
становище) не є винятковими підставами
у розумінні ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України. При
цьому, скаржником не надано суду
належних та допустимих доказів
підтвердження такого становища
відповідача.

Отже, доводи скаржника зводяться до
намагань надати їм перевагу над
встановленими судом першої інстанції
обставинами, та переоцінити ці
обставини, що не впливає на результат
розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
12.06.2014 року у справі №910/7542/14 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
12.06.2014 року у справі №910/7542/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 12.06.2014 року у справі
№910/7542/14 залишити без змін.

3. Справу №910/7542/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич