КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р. Справа№ 910/11450/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Чеботарьова І.Г.,
довіреність № 14-124 від 13.05.2014;

від відповідача - Гайдук Є.О.,
довіреність № 81 від 01.07.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго" на рішення
господарського суду міста Києва від
01.09.2014 у справі № 910/11450/14 (суддя
Бондарчук В.В.) за позовом публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго" про стягнення 11 289 688,72
грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з державного
підприємства зовнішньоекономічної
діяльності "Укрінтеренерго" основної
заборгованості в сумі 10 322 897,02 грн.,
пені в сумі 610 154,29 грн., трьох відсотків
річних в сумі 238 242,02 грн. та інфляційних
в сумі 118 395,39 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 у справі №
910/11450/14 позов задоволено повністю:
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача основну
заборгованість в сумі 10 322 897,02 грн.,
пеню в сумі 610 154,29 грн., три відсотки
річних в сумі 238 242,02 грн. та інфляційні в
сумі 118 395,39 грн.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення по даній справі виходив з того,
що відповідач не виконав своє грошове
зобов'язання з оплати вартості
поставленого природного газу.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 у справі № 910/11450/14
скасувати в частині стягнення пені та
трьох відсотків річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
саме акти - приймання-передачі
природного газу є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами,
а отже відповідно і нарахування пені та
трьох відсотків річних потрібно
проводити з урахуванням дати
підписання сторонами цих актів.

Крім цього, апелянт посилається на те,
що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення
неправомірно не задоволено клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
на 80%.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 20.10.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача в судовому
засіданні 20.10.2014 проти апеляційної
скарги заперечив та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України", як
продавцем та Державним підприємством
зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго", як покупцем 20.12.2012 р.
укладено договір №44/1-105-БО-15
купівлі-продажу природного газу.

Згідно предмету даного договору
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, а покупець зобов'язався прийняти
та оплатити цей природний газ на умовах
даного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюються шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Ціна за 1 000 куб. м газу становить 3 509,00
грн. без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того, збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1 000 куб.м. природного газу з
ПДВ - 4 661,71 грн (п. 5.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Сторонами до договору вносились зміни
шляхом укладення 12.07.2013 р. додаткової
угоди №1, якою п. 5.2 та п. 5.5 викладено в
наступній редакції: ціна за 1 000 куб. м
газу становить 3 459,00 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того,
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами з ПДВ - 354,72 грн. До
сплати за 1 000 куб.м. природного газу з
ПДВ - 4 588,54 грн. Загальна сума вартості
природного газу за цим договором
складаєьься із сум вартості місячних
поставок газу.

Позивачем на виконання умов договору у
січні та у вересні - грудні 2013 року
поставлено відповідачу природний газ в
обсязі 2 460,064 тис. куб.м. на загальну
вартість 11 410 414,27 грн., який прийнято
відповідачем, що підтверджується
оформленими належним чином актами
приймання-передачі природного газу
(а.с. 22-28).

Відповідачем зобов'язання за договором
виконано частково, а саме здійснено
оплату в сумі 1 087 517,25 грн.

Решта боргу в сумі 10 322 897,02 грн. (11 410 414,27
грн. - 1 087 517,25 грн.) залишилась
відповідачем не оплаченою

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань у повному обсязі
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідачем зобов'язання за договором
вчасно та в повному обсязі виконано не
було.

Враховуючи вищевикладене, на момент
звернення позивача з даним позовом до
суду строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати вартості
поставленого газу на суму 10 322 897,02 грн.
настав, проте зобов'язання в повному
обсязі виконано не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення
боргу станом на день подачі позову до
суду підтверджується матеріалами
справи та не заперечується
відповідачем.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості в сумі 10 322 897,02
грн.

Також, окрім суми основного боргу,
позивачем заявлено до стягнення пеню в
сумі 610 154,29 грн., три відсотки річних в
сумі 238 242,02 грн. та інфляційні в сумі 118
395,39 грн.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з п. 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов п. 6.1
договору він зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само трьох процентів
річних від простроченої суми,
здійснюється незалежно від наявності
відповідного положення в договорі.

Оскільки, відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання перед
позивачем за договором, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача пені в сумі 610 154,29 грн., трьох
відсотків річних в сумі 238 242,02 грн. та
інфляційних в сумі 118 395,39 грн.,
розрахунок яких перевірений судом та
не суперечить чинному законодавству.

Посилання апелянта на те, що саме акти -
приймання-передачі природного газу є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами, а отже відповідно і
нарахування пені, трьох відсотків
річних потрібно проводити з
урахуванням дати підписання сторонами
цих актів, є необґрунтованими, оскільки
п. 6.1 договору не пов'язує обов'язок
оплатити отриманий газ з їх
підписанням.

Наявність актів є обов'язковою лише для
проведення остаточного розрахунку,
який включає можливі розбіжності та
коригування.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий господарський суд України в
постанові від 11.07.2013 у справі № 5021/1407/12.

Отже, нарахування пені та відсотків
річних обґрунтовано здійснено
позивачем з урахуванням п. 6.1 договору.

Саме даний пункт визначає строк
виконання грошового зобов'язання в
розумінні ст. 530 Цивільного кодексу
України.

Положення п. 3.4 договору, на який
посилається апелянт не містять всіх
складових щоб вважати їх встановленням
іншого строку.

Також, відхиляються колегією суддів
доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваного
рішення неправомірно не задоволено
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені на 80%, з наступних підстав.

Так, зменшення розміру пені на 80% не
відповідає вимогам співрозмірності та
не враховує інтереси позивача, що в
свою чергу, суперечить принципу
рівності сторін в господарському
процесі.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу
України передбачено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому, повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий
розмір збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Аналогічної правової позиції
дотримується і Вищий господарський
суд України, зокрема, в постанові від
25.04.2013 по справі № 5023/5213/12.

В даному випадку, зменшення розміру
пені на 80% не є співрозмірним, в
контексті інтересів позивача та
відповідача.

Розмір пені визначено відповідно до
умов, підписаного сторонами договору,
та не перевищує встановленого
законодавством обмеження.

Слід також враховувати, що відповідно
до ст. 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Крім цього, доводи апелянта про
неможливість виконання зобов'язання за
договором у зв'язку з відсутністю
бюджетних коштів підлягають
відхиленню, оскільки на підставі
частини другої статті 617 Цивільного
кодексу України, частини другої статті
218 Господарського кодексу України та
рішення Європейського суду з прав
людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України" від 18 жовтня 2005
року відсутність бюджетних коштів
передбачених у видатках Державного
бюджету України не виправдовує
бездіяльність боржника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

За таких обставин, клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
правомірно не задоволено місцевим
господарським судом.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного
підприємства зовнішньоекономічної
діяльності "Укрінтеренерго" залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
01.09.2014 у справі № 910/11450/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/11450/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко