ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.10.14р. Справа № 904/6482/14

За позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м.Київ

до комунального підприємства
"ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області,
м.Вільногірськ, Дніпропетровська
область

про стягнення 2607972,69грн.

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Лисаченко
В.С.

Представники:

від позивача: Букоємський Р.В.,
довіреність №14-138 від 13.05.14р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі по тексту -
позивач) звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області (далі
по тексту - відповідач) про стягнення
2607972,69грн. (з яких 1896384,26грн. - основного
боргу; 290603,31грн. - пені; 91639,64грн. - три
відсотки річних; 329345,48грн. - інфляційних
втрат). Судові витрати по справі
покласти на відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих.№14/2-889 від 22.09.14р. ухвалою
господарського суду від 28.08.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 14.10.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 10.09.14р. з
відміткою представника позивача про
отримання ухвали суду 08.09.14р.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 08.09.14р. з
відміткою представника відповідача
про отримання ухвали суду 05.09.14р.

14.10.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

В свою чергу, відповідач у відзиві на
позов позовні вимоги визнав, однак
просить суд зменшити розмір пені до 10%
від заявлених позивачем.

Господарський суд оглянув всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір і які були
надані повноважним представником
позивача в судовому засіданні.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
14.10.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.12р. між публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі по
тексту - позивач, продавець) та
комунальним підприємством
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області
укладено договір №13/2341-БО-3
купівлі-продажу природного газу (далі
по тексту - Договір), за умовами п. 1.1
якого позивач зобов'язується передати
у власність відповідачу у 2013 році
природний газ, а відповідач
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах даного
договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що
продається за цим договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами (далі по тексту -
споживачами покупця).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
позивач передає відповідачеві з 01
січня 2013 року газ обсягом до 825 тис. куб.
м., в тому числі по місяцях кварталів
(тис. куб. м.).

Як зазначено у п. 3.3. Договору,
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

В п. 3.4. Договору зазначено про те, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, відповідач
зобов'язується надати позивачеві
підписані та скріплені печаткою
відповідача та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Позивач не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
відповідачеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмові від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1 Договору ціна
(граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ.

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м
газу становить 3509,00грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%;

- податок на додану вартість за ставкою
- 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільчими трубопроводами - 305,60грн.,
крім того ПДВ - 20% - 61,12грн., всього з ПДВ -
366,72грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
3884,78грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96грн.,
всього з ПДВ - 4661,74грн.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата
за газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за цим договором
сторони несуть відповідальність у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а також цим
Договором (п. 7.1. Договору).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем пункту
6.1. умов цього Договору продавець має
право не здійснювати поставку газу
покупцю або обмежити поставку
пропорційно до кількості несплачених
обсягів з наступною поставкою цих
обсягів при умові їх оплати та
наявності технічних можливостей. У
разі невиконання покупцем пункту 6.1
умов цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Як зазначено у п. 9.3. Договору строк, у
межах якого сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист своїх прав
за цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
5 років.

Цей Договір набирає чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу до 31.12.13р., а в
частині проведення розрахунків - до їх
повного здійснення (п. 11.1 Договору).

19.07.13р. між сторонами укладено
додаткову угоду №1 до Договору (а.с.19),
якою сторони зокрема внесли зміни до
пункту 5.2 і 5.5, а саме з 01.07.13р. пункт 5.2
статті 5 "Ціна газу" Договору існує у
наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000 куб. м
газу становить 3459,00грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%;

- податок на додану вартість за ставкою
- 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільчими трубопроводами - 295,60грн.,
крім того ПДВ - 20% - 59,12грн., всього з ПДВ -
354,72грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
3823,78грн., крім того ПДВ - 20% - 764,74грн.,
всього з ПДВ - 4588,54грн."

Пункт 5.5 договору викладено в наступній
редакції: "Загальна сума вартості
природного газу за цим договором
складається із сум вартості місячних
поставок газу".

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору, позивач
протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2013
року передав у власність відповідача
передбачений Договором імпортований
природній газ на загальну суму
3960822,09грн., що підтверджують Акти
приймання-передачі природного газу
(а.с.20-26).

Позивач звертає увагу суду на те, що
відповідач за поставлений природний
газ вчасно не розрахувався чим порушив
умови п. 6.1. Договору.

Станом на час розгляду справи у суді
несплаченою залишається
заборгованість відповідача в розмірі
1896384,26грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань по
Договору в частині своєчасного та
повного розрахунку за отримані послуги
з постачання природного газу,
позивачем на підставі п. 7.2 Договору
була нарахована пеня у розмірі
290603,31грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України позивачем
були нараховані інфляційні витрати у
розмірі 329345,48грн. та 3% річних у розмірі
91639,64грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
1896384,26грн. - основного боргу; 290603,31грн. -
пені; 91639,64грн. - три відсотки річних;
329345,48грн. - інфляційних втрат.

Відповідач скористався правом на
судовий захист, вимоги позивача визнає
частково, просить суд зменшити розмір
пені до 10% від суми заявленої позивачем
посилаючись на наступне.

Відповідач визнає суму основного боргу
у розмірі 1896384,26грн., однак не
погоджується з нарахуванням інших
стягнень.

Підприємство відповідача використовує
отриманий від позивача природний газ
виключно на виготовлення
централізованого опалення та гарячого
водопостачання для деяких споживачів
м.Вільногірська Дніпропетровської
області.

Найбільшим споживачем підприємства
відповідача (централізоване опалення
та гаряче водопостачання) є
комунальний заклад "Вільногірська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради, який
є стратегічним об'єктом.

Заборгованість комунального закладу
"Вільногірська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради перед відповідачем складає
2934644,32грн., що підтверджується
долученим до матеріалів справи актом
звірки від 04.09.14р., який підписано
повноважними представниками
відповідача та комунального закладу
"Вільногірська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради та скріплено їх печатками.

Відповідач вважає вказане вище доказом
того, що відповідач витрачає природний
газ отриманий від позивача в основному
для надання послуг комунальному
закладу "Вільногірська центральна
міська лікарня" Дніпропетровської
обласної ради, який плату за
використаний природний газ не сплачує
відповідачу, який, в свою чергу, не має
можливості сплатити вартість
спожитого природного газу позивачу.

Відповідач звертає увагу суду, що
комунальний заклад "Вільногірська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради
фінансується з обласних бюджетних
коштів і не може погасити свою
заборгованість перед відповідачем у
зв'язку з тим, що йому з
Дніпропетровського обласного бюджету
не виділяються кошти на оплату
спожитої теплової енергії.

Таким чином, посилаючись на статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, 233 Господарського кодексу
України та 551 Цивільного кодексу
України просить суд зменшити розмір
пені до 10% від розміру заявленого
позивачем, з тих підстав, що наявність
значного боргу за спожитий природний
газ перед позивачем є наслідком
наявності значного боргу перед
відповідачем з боку комунального
закладу "Вільногірська центральна
міська лікарня" Дніпропетровської
обласної ради.

Відповідач звертає увагу суду, що
незважаючи на значну заборгованість
комунального закладу "Вільногірська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради
зобов'язання по погашенню основного
боргу перед позивачем було виконано в
повному обсязі з мінімальними
порушеннями строків платежу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і
в ч.1 ст. 193 Господарського кодексу
України, яка також передбачає, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами Договору не погасив
заборгованість у загальній сумі
1896384,26грн.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами та договором
(ч. 2 ст.193, ч. 1 ст.216 та ч. 1 ст.218
Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських
санкцій згідно з ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України є
штрафні санкції, до яких віднесено,
зокрема пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлюється законом, а в
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в передбаченому
договором розмірі. При цьому розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання,
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено ст.549 Цивільного кодексу
України, ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України.

Так, пунктом 7.2. Договору передбачено,
що у разі невиконання відповідачем
пункту 6.1. умов цього Договору
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічних
можливостей. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1 умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити позивачу, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

На підставі п. 7.2. Договору позивачем
була нарахована пеня у розмірі
290603,31грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми
чинного законодавства України
позивачем нараховані інфляційні
витрати у розмірі 329345,48грн. та 91639,64грн. -
три відсотки річних.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що вимогу позивача про
стягнення з відповідача
заборгованість за поставлений газ у
загальній сумі 1896384,26грн., слід визнати
обґрунтованою, документально
доведеною, такою, що не суперечить
чинному законодавству України, а отже є
такою, що підлягає задоволенню.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача, що
підтверджується відзивом на позов.

Доказів оплати природного газу в сумі
1896384,26грн. відповідач не надав, доводи
позивача, наведені в обґрунтування
позову, не спростував.

Господарський суд перевірив порядок
нарахування позивачем відповідачу
пені, трьох відсотків річних та
інфляційних втрат та визнав його
правильним, що визнав і відповідач у
відзиві на позов.

З урахуванням викладеного
господарський суд дійшов висновку, що
підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення з відповідача
1896384,26грн. - основного боргу; 91639,64грн. -
три відсотки річних; 329345,48грн. -
інфляційних втрат

Що стосується стягнення з відповідача
290603,31грн. пені господарський суд
зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу
України також передбачає, що у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

У відповідності до пункту 3 частини 1
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що зменшення розміру заявленої до
стягнення пені є правом суду, а за
відсутності переліку таких виняткових
обставин, господарський суд, оцінивши
надані сторонами докази та обставини
справи у їх сукупності, на власний
розсуд вирішує питання про наявність
або відсутність у кожному конкретному
випадку обставин, за яких можливе
зменшення неустойки.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, що підтверджується
постановами у справах від 19.01.11р. за №
10/224-10 та за № 12/63 та від 29.11.12р. у справах
№18/5005/4976/2012 та №37/5005/5346/2012.

Відповідно до підпункту 3.17.4. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Позивач не надав суду доказів на
підтвердження завдання йому
відповідачем збитків від порушення
прийнятих на cебе грошових зобов'язань
за Договором.

Натомість відповідач, зі свого боку,
допущене ним порушення обґрунтував
належними і допустимими доказами, які
свідчать про поважність причин,
обумовлених об'єктивними обставинами:
великою дебіторською заборгованістю
перед ним його боржників на загальну
суму 2934644,32грн. (зокрема з боку
споживача спірної теплоенергії -
комунального закладу "Вільногірська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради за
укладеним між ними договором №25/1 від
08.02.12р. на послуги з постачання водяної
пари і гарячої води, що фінансуються
Дніпропетровського обласного бюджету
і є об'єктом стратегічного значення,
яке не можна позбавити опалення та
гарячої води ні за яких умов).

Таким чином, заявлене відповідачем
клопотання про зменшення пені до 10% від
заявленого позивачем розмірі суд
вважає таким, що може бути частково
задоволено, а саме зменшити розмір
пені на 50%, тобто до 145301,66грн., з метою
захисту інтересів обох сторін та
враховуючи, що станом на час розгляду
справи у суді відповідач не приступив
до погашення основної заборгованості.

Аналогічне судове рішення по справі
№6/5005/6105/2012, яке за результатами
апеляційного та касаційного
оскарження залишено без змін.

В порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по справі покладаються
відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173,
174, 193, 216, 217, 218, 231, 232 Господарського
кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-84,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпрпетровської області (51700,
Дніпропетровська область,
м.Вільногірськ, вул.Леніна, 8,
ідентифікаційний код 36489101) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, буд. 6,
ідентифікаційний код 20077,26грн.
(один мільйон вісімсот дев'яносто шість
тисяч триста вісімдесят чотири грн. 26
коп.) - основного боргу; 145301,66грн. (сто
сорок п'ять тисяч триста одна грн. 66
коп.) - пені; 91639,64грн. (дев'яносто одна
тисяча шістсот тридцять дев'ять грн. 64
коп.) - три відсотки річних; 329345,48грн.
(триста двадцять дев'ять тисяч триста
сорок п'ять грн. 48 коп.) - інфляційних
втрат; 52159,45грн. (п'ятдесят дві тисячі
сто п'ятдесят дев'ять грн. 45 коп.) -
судового збору, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено

20.10.14р.

Суддя І.В. Петренко Згiдно з оригіналом
Помічник судді В.С. Лисаченко