ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4168/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу
освіти Згурівської РДА Київської
області про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (НОМЕР_1);

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Відділу освіти Згурівської
РДА Київської області про стягнення
боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договорами № 25 від
25.01.2013, № 38 від 01.02.2013, № 15 від 05.02.2013, № 67
від 01.03.2013, № 43 від 15.05.2013, № 51 від 03.07.2013.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.10.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
14.10.2014.

14.10.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області надійшов відзив
відповідача, в якому він визнав позовні
вимоги у повному обсязі та просив
розглядати справу без його участі.

В судовому засіданні 14.10.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не
з'явився.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 14.10.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(підприємець) та Відділом освіти
Згурівської РДА Київської області
(замовник) було укладено низку
договорів, а саме: № 25 від 25.01.2013, № 38 від
01.02.2013, № 15 від 05.02.2013, № 67 від 01.03.2013, № 43
від 15.05.2013, № 51 від 03.07.2013, відповідно до
п. 1.1. яких підприємець зобов'язується
надавати послуги з перевезення людей у
відповідності з поданими заявками, на
підставі яких виписані акти виконаних
робіт, де міститься повна інформація
про послугу, а замовник зобов'язується
сплачувати за отримані послуги згідно
з актами виконаних робіт та рахунками.

На виконання вказаних договорів
позивачем надавались послуги з
перевезення, про що складено наступні
акти: № 25, № 38, № 15, № 68, № 67, № 7, № 8, № 7
на зальну суму 19772,00 грн. Копії
погоджених сторонами актів містяться в
матеріалах справи.

Відтак, вбачається, що позивач належним
чином виконав свої договірні
зобов'язання, про що, зокрема, свідчить
відсутність скарг або заперечень з
боку відповідача.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтями 174 Господарського кодексу
України та 11, 509 Цивільного кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати
безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність, а також з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 144 Господарського
кодексу України, майнові права та
майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Згідно положень ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Цивільним законодавством (ст. 627
Цивільного кодексу України)
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням цього Кодексу, інших актів
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Вбачається, що відповідач неналежним
чином виконував свої договірні
зобов'язання, а саме не оплатив
прийняті послуги. Факт неоплати
відповідачем вартості послуг
підтверджується довідкою № 316 від
13.10.2014, наданою Публічним акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль».

Так позивач звертався до відповідача з
претензією від 04.06.2014, в якій просив
оплатити суму заборгованості.

Згідно пояснення відповідача вартість
послуг не була оплачена останнім у
зв'язку з недофінансуванням.

Крім того, сторонами було підписано акт
звірки, згідно якого сума
заборгованості відповідача перед
позивачем станом на03.06.2014 складає 19772,00
грн.

Враховуючи все вищевикладене, а також
той факт, що відповідачем сума
заборгованості була визнана, суд
вважає вимогу позивача про стягнення з
відповідача 19772,00 грн боргу
обґрунтованою, документально
підтвердженою та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відділу освіти
Згурівської РДА Київської області () на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ
НОМЕР_2) 19772,00 грн боргу.

3. Стягнути з Відділу освіти
Згурівської РДА Київської області () в доход Державного бюджету
України 1827,00 грн судового збору.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 27.10.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз