РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р.
Справа № 902/412/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Бригинець Л.М.

суддів
Огороднік К.М.

суддів
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Полюхович О.В.

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
рішення господарського суду
Вінницької області від 17.06.2014 р. у
справі №902/412/14 (суддя Маслій І.В. )

за позовом Вінницького міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Вінницької
обласної державної адміністрації

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Степаської сільської ради

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Вінницьке обласне комунальне
спеціалізоване лісогосподарське
підприємство "Віноблагроліс"

про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним та звільнення
ділянки шляхом демонтажу тимчасових
споруд

за участю представників:

позивача - не з"явився

відповідача - не з"явився

прокурор - Кондратюк А.В. (посвідчення №
026596 від 30.05.2014р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 17.06.2014р. у справі
№902/412/14 прийнято відмову прокурора та
позивача від позову в частині визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки укладеного між ОСОБА_1 та
Степаською сільскою радою від 09.01.2007
року. Провадження у справі в частині
стягнення визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки укладеного
між ОСОБА_1 та Степаською сільскою
радою від 09.01.2007року недійсним
припинено. Позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Інд.
код НОМЕР_1) звільнити земельну лісову
ділянку площею 0,9343 га, що знаходиться
на території Степаської сільської ради
Гайсинського району Вінницької
області за межами населеного пункту
шляхом демонтажу 8 (восьми)
розташованих на ній мобільних будинків
відпочинку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Вінницької області від 17.06.2014р. у справі
№902/412/14 та прийняти нове рішення, яким
повністю відмовити у задоволенні
позову Вінницького міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Вінницької
обласної державної адміністрації.

В апеляційній скарзі скаржник
посилається на неповне з"ясування
місцевим господарським судом всіх
обставин, що мають значення для справи,
а також на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Учасники провадження, крім прокурора,
правом на участь в судовому засіданні
не скористались, хоча про час та місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином. (Докази
повідомлення долучені до матеріалів
справи).

Оскільки явка представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалась та додаткові докази судом
не витребовувались, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги у даному
судовому засіданні.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
надавши оцінку матеріалам справи,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

В квітні 2014р. до господарського суду
Вінницької області звернувся
Вінницький міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Вінницької обласної
державної адміністрації з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(відповідач-1) до Степаської сільської
ради ( відповідач-2) про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним та звільнення земельної
ділянки шляхом демонтажу тимчасових
споруд.

Позовну заяву вмотивовано тим, що при
перевірці дотримання земельного
законодавства у діяльності ФОП ОСОБА_1
встановлено, що вказана фізична
особа-підприємець без
правовстановлюючих документів, а саме
за відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади, органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання в
користування (оренду), а також за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки,
використовуються мобільні будиночки
відпочинку (в кількості 8 штук) у межах
зони санітарної охорони та
прибережно-захисної смуги р. Південний
Буг, як база відпочинку на території
Степаської сільської ради
Гайсинського району Вінницької
області.

(Прізвище ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 в
результаті реєстрації шлюбу у 2008р. ФОП
ОСОБА_1 внесено до ЄДР юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Докази
залучені до матеріалів справи ).

Прокурором зазначалось, що
користувачем земельній ділянці
лісового фонду площею 0,9343 га, в
кварталі 103 виділі 6 - є ДП "Гайсинський
райагроліс".

З пояснень ОСОБА_1, наданих Вінницькій
міжрайонній прокуратурі з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері, вбачається, що
в травні 2006 року ОСОБА_1 купила мобільні
будиночки в кількості 8 (вісім) штук та
прийняла в користування базу
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" (а.с.65-66).
Договір оренди укладений 09.01.2007р.

У зв"язку із вищевикладеним прокурор
просив визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки від 09.01.2007р.,
укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Степаською сільською радою від
09.01.2007року та зобов"язати ФОП ОСОБА_1
звільнити лісову земельну ділянку
шляхом демонтажу тимчасових споруд.

05.05.2014 р. від прокурора надійшла заява
про відмову від позову в частині
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 09.01.2007року з тих
підстав, що в Державний земельний
кадастр земельна ділянка згідно
договору оренди землі, укладеного
09.01.2007р. Степаською сільскою радою та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не
вносилась, кадастровий номер не
присвоювався та державну реєстрацію
вище вказаний договір не проходив (лист
Відділу Держземагенства у
Гайсинському районі № 03/1984 від 28.04.2014р.
). Відтак, вказаний правочин є недійсним
(нікчемним).

Перевіривши повноваження прокурора та
представника позивача на вчинення
такої дії, а також відповідно до ст. 29, 78
ГПК України встановивши, що такі дії
прокурора не суперечать чинному
законодавству та не порушують прав та
охоронюваних законом інтересів інших
осіб, місцевий господарський суд
погодився з доводами прокурора та
дійшов правомірного висновку про
прийняття часткової відмови прокурора
від позову та припинення провадження у
справі в частині визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
укладеного між ФОП ОСОБА_1 та
Степаською сільською радою від 09.01.2007
року на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України. В
решті позовні вимоги задоволено.

Колегія суддів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи,
Вінницькою обласною радою 28.08.2000року
прийнято розпорядження № 74 "Про
створення Вінницького обласного
комунального спеціалізованого
лісогосподарського підприємства
"Віноблкомунліс". Рішенням 16 сесії 3
скликання Вінницької обласної ради від
15.09.2000року № 252 "Про передачу земель
лісового фонду колишніх колективних
сільськогосподарських підприємств
Вінницькому обласному комунальному
спеціалізованому лісогосподарському
підприємству "Віноблкомунліс" та
відповідним структурам" землі
передані, згідно акту приймання земель
лісового фонду від 24.11.2000 року, до ТОВ
"Вінницьке районне комунальне
спеціалізоване лісогосподарське
підприємство "Райкомунліс". В
подальшому, рішенням 23 сесії 3
скликання № 463 від 12.10.2001року Вінницьке
обласне комунальне спеціалізоване
лісогосподарське підприємство
"Віноблкомунліс" перейменовано на
Вінницьке обласне комунальне
спеціалізоване лісогосподарське
підприємство "Віноблагроліс".

09.01.2007р. Степаською сільською радою
(орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
укладено договір оренди земельної
ділянки, згідно якого орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування земельну ділянку
площею 0,9305 га
несільськогосподарського призначення,
яка знаходиться в с. ІНФОРМАЦІЯ_1
лісовий масив на території Степаської
сільської ради Гайсинського району
Вінницької області (а.с.26-29). Вказаний
договір підлягав державній реєстрації
відповідно до вимог законодавства, що
діяло на час його укладення.

Договір укладено терміном на 49 років.
Після закінчення строку договору
орендар має переважне право поновлення
його на новий строк. У цьому разі
орендар повинен не пізніше ніж за
тридцять днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію (пункт 5. Договору).

Пунктами 15, 17 договору передбачено, що
передача земельної ділянки в оренду
здійснюється без розроблення проекту
її відведення, у тижневий строк після
державної реєстрації цього договору,
за актом її приймання-передачі.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону
України "Про оренду землі" в редакції,
чинній станом на день укладення
договору розгляд заяви (клопотання) і
надання земельної ділянки в оренду
проводяться у порядку, встановленому
Земельним кодексом України.

Згідно ст. 124 Земельного кодексу
України в редакції, чинній станом на
день укладення договору передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Згідно частини 1 статті 15 Закону
України "Про оренду землі" істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також
для визнання договору недійсним
відповідно до закону (частина 2 статті 15
цього ж Закону).

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у разі його
розроблення згідно із законом
(частина 4 статті 15 Закону).

У судовому засіданні місцевого
господарського суду представник
Степаської сільської ради повідомив,
що договір оренди зареєстровано у
Степаській сільській раді, у книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі, однак як
вбачається з самого договору оренди
такий запис відсутній (а.с.26-29, 133-136).

Факт використання земельної ділянки
підтверджується поясненням голови
сільської ради (а.с.104), а також не
заперечується відповідачем 1 - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с. 22-23).

Відповідно до ст. 640 Цивільного кодексу
України (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

З листа № 03/1984 від 28.04.2014р. Відділу
Держземагенства у Гайсинському районі
вбачається, що земельна ділянка площею
0,9305 га, користувачем якої є ДП
"Гайсинський райагроліс", відносяться
до земель державної власності і є
земельною ділянкою лісогосподарського
призначення, що розташована за межами
населеного пункту с. ІНФОРМАЦІЯ_1, в
Державний земельний кадастр земельна
ділянка згідно з договором оренди
землі укладеним 09.01.2007р. між Степаською
сільскою радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 не
вносилась, кадастровий номер не
присвоювався та державну реєстрацію
вище вказаний договір не проходив
(а.с.98).

Враховуючи, що договір від 09.01.2007р.
державну реєстрацію не проходив,
підстави вважати його укладеним
відсутні.

Отже, вищевказане свідчить, що ФОП
ОСОБА_1 (відповідач 1) користується
земельною ділянкою без
правовстановлюючих документів.

Статтею 17 Земельного кодексу України
визначено, що до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належить, зокрема:
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до пункту 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів крім земель
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно ст.1 Лісового кодексу України,
земельна лісова ділянка - земельна
ділянка лісового фонду України з
визначеними межами, яка надається або
вилучається у землекористувача чи
власника земельної ділянки для ведення
лісового господарства або інших
суспільних потреб відповідно до
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Лісового кодексу
України, право користування лісами
здійснюється в порядку постійного та
тимчасового користування лісами.

Згідно ч. 1, 4 ст. 17 Лісового кодексу
України у постійне користування ліси
на землях державної власності для
ведення лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи. Право
постійного користування лісами
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Лісового
кодексу України тимчасове
користування лісами може бути:
довгостроковим - терміном від одного до
п'ятдесяти років і короткостроковим -
терміном до одного року.

Згідно ч. 4 ст.18 Лісового кодексу
України, довгострокове тимчасове
користування лісами державної та
комунальної власності здійснюється
без вилучення земельних ділянок у
постійних користувачів лісами на
підставі рішення відповідних органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування, прийнятого в межах їх
повноважень за погодженням з
постійними користувачами лісами та
органом виконавчої влади з питань
лісового господарства Автономної
Республіки Крим, територіальними
органами центрального органу
виконавчої влади з питань лісового
господарства.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.31 Лісового
кодексу України, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації у сфері лісових
відносин у межах своїх повноважень на
їх території приймають рішення про
виділення в установленому порядку для
довгострокового тимчасового
користування лісами лісових ділянок,
що перебувають у державній власності,
на відповідній території, а також у
межах міст обласного та
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення.

Виходячи із вищевказаних норм чинного
законодавства та враховуючи, що спірна
земельна ділянка відносяться до земель
лісового фонду і знаходяться за межами
населеного пункту с. ІНФОРМАЦІЯ_1,
розпорядником цих земель є Вінницька
обласна державна адміністрація.

Відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки (п. 3.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011р., № 6 "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин").

Отже, як свідчать матеріали справи,
договір оренди від 09.01.2007р. у відділі
Держкомзему не зареєстрований; проект
відведення земельної ділянки не
розроблявся; акт приймання-передачі
земельної ділянки в оренду не
оформлявся та не підписувався, тобто
земельна ділянка у користування
відповідачу не передавалася.

Оскільки договір від 09.01.2007р. передачі
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
в тимчасове користування на умовах
оренди є неукладеним, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 користується
земельною ділянкою безпідставно. На
час розгляду справи у місцевому
господарському суді, докази вжиття нею
заходів до оформлення права на
земельну ділянку відсутні.

Вказане свідчить про самовільне
зайняття земельної ділянки.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ст.212 ЗК України самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними. Приведення
земельних ділянок у придатний для
використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" самовільне
зайняття земельної ділянки -
будь-які дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Зі змісту ст. 212 ЗК України вбачається,
що самовільне зайняття земельної
ділянки означає фактичне використання
земельних ділянок без відповідних
правових підстав. При цьому таке
використання за своїм характером
виключає можливість нормального
користування земельною ділянкою з боку
інших осіб.

Перевіркою Державної екологічної
інспекції сільського у Вінницькій
області використання земель лісового
фонду на території Степаської
сільської ради Гайсинського району
Вінницької області встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 використовує земельну лісову
ділянку, яка перебуває у постійному
користуванні ВОКСЛП "Віноблагроліс",
площею 0,9343 га на території Степаської
сільської ради Гайсинського району, за
межами населеного пункту для
експлуатації бази відпочинку.

За результатами перевірки
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Вінницької області складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства з якого вбачається, що
земельна ділянка, яку самовільно
використовує ФОП ОСОБА_1, порушує право
загального водокористування громадян
(оскільки територія бази відпочинку
огороджена парканом) де безпідставно
розміщені тимчасові споруди.

Виходячи із вищенаведеного, відповідач
1 фактично використовує земельну
ділянку за відсутності відповідного
рішення Вінницької обласної державної
адміністрації та погодження
територіального органу центрального
органу виконавчої влади з питань
лісового господарства, відповідача 1,
не надано суду жодних
правовстановлюючих документів на
зведенні тимчасові споруди
контейнерного типу бази відпочинку. Не
надані такі документи і суду
апеляційної інстанції.

Оскільки зазначені тимчасові споруди
зведено відповідачем 1 на самовільно
зайнятій земельній лісовій ділянці,
без отримання правовстановлюючих
документів на земельну лісову ділянку,
на постійне чи тимчасове користування
лісами, без обґрунтування причин
відсутності таких документів та
доказів на вчинення заходів до їх
оформлення, колегія суддів вважає, що
позовна вимога про звільнення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 лісової
ділянки площею 0,9343 га, яка знаходиться
на території Степаської сільської ради
Гайсинського району Вінницької
області за межами населеного пункту
шляхом демонтажу 8 (восьми)
розташованих на ній мобільних будинків
відпочинку, судом першої інстанції
задоволена правомірно.

На доводи скаржника про те, що вона
належним чином не була повідомлена про
час та місце розгляду справи у зв"язку
із чим не могла скористатися
процесуальними правами, передбаченими
ст. 22 ГПК України колегія суддів
зазначає наступне.

В п.п. 3.9., 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції") зазначено, що
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Необхідно мати на увазі, що розгляд
справи за відсутності будь-якої із
сторін, не повідомленої належним чином
про час і місце засідання суду, є
безумовною підставою для скасування
рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду
(пункт 2 частини другої статті 111 10 ГПК).

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвала господарського суду від 22.05.2014р.
про призначення судового засідання на
17.06.2014р. була направлена на адресу
скаржника 23.05.2014р. та повернута на
адресу господарського суду 10.06.2014р. з
довідкою відділення зв"язку "за
закінченням терміну зберігання". Отже,
судом першої інстанції виконано вимоги
ст. 64 та ст. 87 ГПК України та
повідомлено скаржника про час та місце
розгляду справи.

Крім того, до апеляційної скарги
скаржник долучає додаткові докази:
копію проекту землеустрою, копію
розпорядження Гайсинської РДА від
16.05.2006р. Вказані докази суду першої
інстанції не подавались.

Згідно ст. 101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Оскільки вказані докази не були
предметом розгляду у суді першої
інстанції, а скаржником не доведено
неможливість їх подання в суд першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього, вказані докази не можуть бути
прийняті апеляційним господарським
судом.

Згідно ст.ст. 32-34 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів вважає, що приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку та виніс рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Доводи апелянта
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для його
скасування чи зміни та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Вінницької області від 17.06.2014р. у справі
№902/412/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Грязнов В.В.