ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2014 р.Справа № 922/3760/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради,
м. Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інженерна група "ТФК"
ЛТД", м. Харків про зобов'язання
вчинити певні дії за участю :

Представник позивача - Ворожбянов А.М.
довіреність №08-11/6034/2-13 від 31.12.2013 року;

Представник відповідача - Репетун К.В.
довіреність №7 від 17.09.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інженерна група "ТФК"
ЛТД" в якій просить суд :

- зобов'язати ТОВ "Інженерна група "ТФК"
ЛТД" повернути в натурі територіальній
громаді міста Харкова в особі
Харківської міської ради безпідставно
набуте майно - земельну ділянку площею
0,7050 га, яка розташована за адресою: м.
Харків, вул. Текстильна, 64.

- стягнути з ТОВ "Інженерна група "ТФК"
ЛТД" на користь Харківської міської
ради доходи, отримані від безпідставно
набутого майна в розмірі 520823,83 грн., а
також покласти на відповідача витрати
по сплаті судового збору, мотивуючи
свої вимоги приписами ст.ст. 1212-1214 ЦК
України.

Ухвалою суду від 08.09.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/3760/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 07 жовтня 2014 року.

Ухвалою суду від 07.10.2014 року розгляд
справи було відкладено на 14 жовтня 2014
року.

Позивач через канцелярію суду 14.10.2014
року надав клопотання (вх.№36198) про
долучення до матеріалів справи
документів на виконання вимог ухвали
суду.

Надані документи були досліджені та
долучені судом до матеріалів справи.

Також, через канцелярію суду
відповідач надав відзив на позовну
заяву (вх.№36200 від 14.10.14р.), який було
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.10.2014 року було
оголошено перерву до "15" жовтня 2014 року
на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні та в наданих через
канцелярію суду письмових поясненнях
(вх.№36357 від 15.10.14р.) підтримував позовні
вимоги в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у відзиві на позовну заяву
(вх.№36200) проти позову заперечував та
просив відмовити в його задоволенні
повністю.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представників
сторін судом встановлено наступне.

Згідно з інформаційною довідкою із
Реєстру прав власності на нерухоме
майно від 03.12.2013 року №13898705
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції
Харківської області право власності на
нежитлову будівлю літ. «А-2» площею 2657,4
м. кв. по вул. Текстильній, 64 у м. Харкові
зареєстровано за TOB «Інженерна група
«ТФК», ЛТД на підставі договору
купівлі-продажу від 03.06.2003 року №947.

У зв'язку з впорядкуванням літеровки в
2007 році зазначеній будівлі літ. «А-2»
присвоєно літ. «А-2-3». Відповідач
використовує земельну ділянку площею
0,7050 га по вул. Текстильній, 64 у м.
Харкові для експлуатації нежитлової
будівлі літ. «А-2-3» та прохідної.

Позивач вказує, що речові права
Відповідача на земельну ділянку не
зареєстровані, останній не набув
належних прав власності або
користування щодо земельної ділянки по
вул. Текстильній, 64 у м. Харкові, а тому
використовує земельну ділянку без
достатніх правових підстав. Розмір
доходу (реального набуття відповідача)
від безпідставно набутого майна, який
підлягає відшкодуванню з боку
Відповідача, розрахований міською
радою в сумі 520 823,83 грн., виходячи з
розміру орендної плати за землю.

Надавши відповідну правову оцінку
обставинам, на які посилаються сторони,
суд дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог Харківської міської
ради, виходячи з наступного.

Відповідно до позиції ВГСУ, яка
викладена в п. 2.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", правочин, за
яким переходить право власності на
житлові будинки, будівлі, споруди,
тягне за собою перехід права на
земельну ділянку, на якій знаходиться
відповідне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 181 ЦК України будівля
як об'єкт цивільних прав пов'язується
із земельною ділянкою, так як є
неможливим переміщення будівлі без її
знецінення.

Набуття земельної ділянки Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Інженерна група «ТФК», ЛТД
обумовлюється набуттям права
власності на будівлю, розташовану на
земельній ділянці, без якої існування
будівлі та її використання є
неможливим.

Наявність на земельній ділянці об'єкту
нерухомості, належного на праві
власності відповідачу робить
неможливим використання цієї
земельної ділянки територіальною
громадою міста Харкова для власних або
інших цілей.

Підстави припинення права власності
передбачені ст. 346 ЦК України.

Відповідно статті 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Таким чином, повернення позивачу в
натурі земельної ділянки 0, 7050 га. по
вул. Текстильна, 64 у м. Харкові, на якій
знаходиться нежитлова будівля, що
належить відповідачу на праві
власності, призведе до позбавлення та
обмеженню відповідача в його праві
вільно володіти, користуватися та
розпоряджатися майном, що є
недопустимим.

Предметом регулювання ст. 1212
Цивільного кодексу України є загальні
положення про зобов'язання у зв'язку з
набуттям, збереженням майна без
достатньої правової підстави, а саме
такий перехід майна від однієї особи до
іншої, який або не ґрунтується на
прямій вказівці закону, або суперечить
меті правовідношення і його юридичному
змісту.

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст.
1212 Цивільного кодексу України).

Ці положення застосовуються незалежно
від того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.
Зазначені положення застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (ч. 2 зазначеної статті).

Згідно положень ст. 1213 Цивільного
кодексу України набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Відповідно до ст. 1214 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього
майна з часу, коли ця особа дізналася
або могла дізнатися про володіння цим
майном без достатньої правової
підстави.

Згідно з ст. 9 Цивільного кодексу
України, положення цього Кодексу
застосовуються до врегулювання
відносин, які виникають у сферах
використання природних ресурсів, якщо
вони не врегульовані іншими актами
законодавства. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. З, ст. 4 Земельного
кодексу України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами. Земельне законодавство включає
цей Кодекс, інші нормативно-правові
акти у галузі земельних відносин.

Згідно з ст. 152 Земельного кодексу
України, захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

На підставі ст. 156 Земельного кодексу
України власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні внаслідок
неодержання доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Суд зазначає, що предметом регулювання
інституту безпідставного отримання чи
збереження майна відповідно до ст. 1212-
ст. 1214 Цивільного кодексу України є
окремий по відношенню до договірних
вид зобов'язань, які виникають з
самостійної правової підстави.

Норми ч. 1, ч. З ст. 1212 Цивільного кодексу
України визначають загальні положення
про зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави, проте обмежують їх
застосування в договірних
правовідносинах випадками повернення
безпідставно виконаного однією із
сторін договору.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер спірних правовідносин
виключає можливість застосування до
них судом положень ч. 1ст. 1212 ЦК України,
у тому числі й щодо зобов'язання
повернути майно позивачу (постанова
судових палат у цивільних та у
господарських справах Верховного Суду
України від 2 жовтня 2013 р. у справі N
6-88цс13).

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України (в
редакції, що діяла на час укладення
договору купівлі-продажу від 03.06.2003
року № 947 нежитлової будівлю літ. «А-2»
площею 2657, 4 м.кв. по вул. Текстильна, 64 у
м. Харкові ) до набувача об'єкта
нерухомості, розташованого на
земельній ділянці, що належить
продавцеві нерухомості на праві
власності, переходить право власності
на земельну ділянку або її частину, без
зміни її цільового призначення.

Законодавець передбачив, що одночасно
із придбанням права власності на об'єкт
нерухомості покупцем у продавця
припиняється право власності на
земельну ділянку, на якій розташований
такий об'єкт.

Таким чином, фактичні обставини
свідчать про те, що відповідачем на
підставі договору купівлі-продажу від
03.06.2003 року № 947 було набуто у власність
нерухомість, а відтак він на підставі
норм Земельного кодексу України 1990, що
діяв у цей період, набув право
користування земельною ділянкою,
оскільки інше не встановлено договором
купівлі-продажу від від 03.06.2003 року №947.

Тобто, посилання міської ради на
безпідставне набуття відповідачем
майна, зокрема земельної ділянки
площею 0, 7050 га., яка розташована по вул.
Текстильна, 64 у м. Харкові є
необгрунтованими.

Оскільки доводи позивача про
безпідставне набуття відповідачем
спірної земельної ділянки судом
відхилені, правові підстави для
відшкодування доходів, зазначених в
частині першої статті 1214 Цивільного
кодексу України також відсутні.

Позивачем не надано доказів виникнення
у відповідача такого доходу в
результаті збільшення активів або
зменшення зобов'язань внаслідок
користування спірною земельною
ділянкою відповідачем.

За таких підстав, вимоги позивача є
позбавленими фактичного та правового
обґрунтування, такими, що не
відповідають як матеріалам справи, так
і нормам чинного законодавства, у
зв'язку з ненаданням доказів в
підтвердження обставин, викладених у
позові, що порушує умови ст. 33 ГПК
України, згідно якої, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог і заперечень та подати
відповідні докази.

Таким чином, у суду відсутні правові
підстави для задоволення позову
Харківської міської ради до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інженерна група «ТФК», ЛТД, а тому у
позові слід відмовити.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, відповідно до чинного
господарського процесуального
законодавства (ст. 49 ГПК України),
судовий збір покладається на позивача
в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 65 ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк