КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2014 р. Справа№ 910/7554/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 15.10.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
командитного товариства «Д-Груп» на
рішення господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 року

у справі № 910/7554/14 (суддя - Балац
С.В.)

за позовом командитного товариства
«Д-Груп»

до 1) товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес парк»

2) товариства з обмеженою
відповідальністю «Техноторг-Плюс»

про визнання договору
недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 року по справі № 910/7554/14
у позові командитного товариства
«Д-Груп» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес парк» та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Техноторг-Плюс» про
визнання договору недійсним -
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 09.07.2014 року, позивач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 року по справі № 910/7554/14 скасувати
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю. В обґрунтування
апеляційної скарги скаржник,
посилається на неповне з'ясування
обставин судом першої інстанції, що
мають значення для вирішення справи та
порушення останнім норм матеріального
та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У відзивах на апеляційну скаргу ТОВ
«Бізнес парк» та ТОВ «Техноторг-Плюс»
вважають подану апеляційну скаргу
позивача безпідставною та
необґрунтованою, а рішення суду першої
інстанції законним та таким що
винесене без порушень норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить суд апеляційної
інстанції залишити оскаржуване
рішення суду без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

У судових засіданнях 10.09.2014 року, 06.09.2014
року та 15.10.2014 року представник
командитного товариства «Д-Груп» надав
суду свої пояснення по справі в яких
підтримав подану апеляційну скаргу на
підставі доводів зазначених у ній та
просив суд апеляційної інстанції
скаргу задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення суду яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник ТОВ «Бізнес парк» у
судових засіданнях суду апеляційної
інстанції 27.08.2014 року, 10.09.2014 року, 06.09.2014
року та 15.10.2014 року та представник ТОВ
«Техноторг-Плюс» у судових засіданнях
27.08.2014 року, 10.09.2014 року також надали
суду свої пояснення по справі в яких,
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги на підставі поданих
відзивів на скаргу та просили
апеляційний господарський суд
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
09.07.2014 року, а апеляційну скаргу без
задоволення. При цьому, представник ТОВ
«Техноторг-Плюс» у судове засідання
15.10.2014 року не з'явився та подав до суду
клопотання в якому просив суд
апеляційної інстанції розглядати дану
справу за відсутності представника
відповідача-2.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представників позивача та
відповідача-1, що з'явилися у судове
засідання, колегія суддів апеляційного
господарського суду з урахуванням ст. 75
ГПК України вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами, оскільки ТОВ
«Техноторг-Плюс» про дату та місце
розгляду справи було повідомлене
належним чином, участь представника
відповідача-2 у судовому засіданні
15.10.2014 року, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про відкладення
розгляду справи та витребування
письмових доказів не надходило. В
матеріалах справи міститься достатньо
доказів для прийняття рішення по
справі. При цьому, колегією суддів
враховано, що представник ТОВ
«Техноторг-Плюс» був присутнім у
попередніх судових засіданнях та
надавав суду апеляційної своє
пояснення по справі, які судом прийняті
до уваги. Крім того, представник ТОВ
«Техноторг-Плюс» просив суд
апеляційної інстанції розглядати дану
справу за його відсутності.

Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, та у
відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України
строк розгляду справи за клопотанням
сторін вже продовжувався.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, що з'явились в судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

11 березня 2011 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
парк», як продавцем та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Техноторг-Плюс», як покупцем було
укладено договір купівлі-продажу
будівель від 11.03.2011 року, який
посвідчений нотаріусом та
зареєстровано в реєстрі за № 1196 (далі -
договір), за умовами якого ТОВ «Бізнес
парк» продало, а ТОВ «Техноторг-Плюс»
купило нежилий будинок - корпус цеху №
23, компресорну (літ. К, Е, Е'), загальною
площею 495,70 м. кв., які знаходяться за
адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33
(далі - майно) (п. 1 договору).

Згідно п. 2 договору майно, що
відчужується, належить ТОВ «Бізнес
парк» на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності на
нежилий будинок серії НБ № 010007281,
виданого 19 вересня 2003 Головним
управлінням комунальної власності
міста Києва на підставі наказу «Про
оформлення права власності на об'єкт
нерухомого майна» від 13.06.2003 року № 688-В,
зареєстрованого 01 липня 2003 року в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
за реєстровим № 54-з та записано у
реєстрову книгу № д.1з-149. Витяг про
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно за № 27363372, виданий 17 вересня 2010
року комунальним підприємством
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
згідно якого реєстраційний номер: 31532178,
номер запису: 54-з, в книзі д.1з-149. Майно
зареєстровано в електронному реєстрі
Прав власності на нерухоме майно 20
вересня 2010 року.

За даними комунального підприємства
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
(Витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно за № 28379481 від 16.12.2010)
балансова вартість майна складає 553855,00
грн. (п. 4 договору). У відповідності до п.
5 договору продаж майна вчинено за суму
671214,00 грн.

За умовами п. 14 договору,
передача-приймання майна здійснюється
на підставі акта приймання-передачі,
який підписується сторонами договору.

Оспорюваний правочин вчинено з боку
ТОВ «Бізнес парк» його директором -
Панасюком Андрієм Валентиновичем, який
діє на підставі статуту товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
парк».

Статут ТОВ «Бізнес Парк» затверджено
рішенням загальних зборів учасників
ТОВ «Бізнес парк» від 09 січня 2008 року
протоколом №3. Державну реєстрацію
змін установчих документів Товариства
з обмеженою відповідальністю «Бізнес
парк» проведено 29 січня 2008 року, номер
реєстраційного запису 3001536.

Згідно пунктів 8.1, 8.2 статуту ТОВ
«Бізнес парк» розмір статутного
капіталу складає 5337500,00 грн. Частки
учасників у статутному капіталі
товариства розподіляються таким чином:
1) частка ОСОБА_3 - 2668750,00 грн., що
становить 50 % статутного капіталу; 2)
частка командитне товариство
«КОРПОРАЦІЯ «ВЕДА» - 2668750,00 грн., що
становить 50 % статутного капіталу.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно вказав суд першої інстанції,
найменування командитного товариства
«КОРПОРАЦІЯ «ВЕДА» було змінено на
командитне товариство «Д-Груп».

Згідно з п. 10.1 статуту ТОВ «Бізнес парк»
вищім органом управління товариства є
загальні збори учасників. Вони
складаються з учасників товариства або
їх представників. У відповідності до п.
10.2 статуту до виключної компетенції
загальних зборів учасників належить
вирішення питання, зокрема, щодо
надання повноважень директору на
укладення від імені товариства
договорів (угод) сума яких перевищує
100000,00 грн.

Так, у квітні 2014 року КТ «Д-Груп»
звернулося до господарського суду
міста Києва із позовом до ТОВ «Бізнес
парк» та ТОВ «Техноторг-Плюс» про
визнання договору недійсним. В
обґрунтування заявленого позову,
позивач посилається на те, що до
договору слід застосувати положення,
встановлених ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, з тієї підстави, що
оспорюваний правочин вчинено з боку
відповідача-1 його директором, який не
був уповноважений вищім органом
управління товариства на укладання
договору, вартість якого перевищує
100000,00 грн., тобто особа, яка вчинила
правочин не мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК
України). А отже, укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
будівель від 11.03.2011року підлягає
визнанню судом недійсним, оскільки, як
того вимагає статут ТОВ «Бізнес парк»,
вищім органом управління товариства,
учасником якого є позивач, директора не
було уповноважено на вчинення
оспорюваного правочину.

У свою чергу, відповідачі заперечили
проти заявленого позову, з тих підстав,
що позивач не є стороною оспорюваного
правочину і доказів, підтверджуючих
уповноваження останнього ТОВ «Бізнес
парк» на звернення до господарського
суду із даним позовом, позивачем не
надано. Також відповідачі зазначили, що
правочин з боку ТОВ «Бізнес парк»
схвалено.

Крім того, під час розгляду справи у
суді першої інстанції відповідачами
було звернуто увагу суду на те, що
рішенням господарського суду міста
Києва від 17.02.2010 року у справі № 50/82
визнано недійсним пункт статуту ТОВ
«Бізнес парк», яким регламентовано
надання директорові повноваження на
вчинення від імені товариства
правочинів, сума яких перевищує 100000
грн. та заявлено клопотання про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності.

Заперечуючи проти зазначеного, позивач
вказав, що рішення суду від 17.02.2010 року у
справі № 50/82 скасовано постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 року. Як
вказує позивач, останній про рішення
суду від 17.02.2010 року дізнався у лютому
2014 року, тому позивач вважає, що строки
на оскарження договору від 11.03.2011 року,
що є предметом спору, слід обчислювати
з 2014 року. Також позивач зазначив, що
внаслідок укладення оспорюваного
правочину було порушено корпоративні
права позивача, які полягають в
управлінні ТОВ «Бізнес парк» (надання
загальними зборами учасників
товариства директору повноваження на
вчинення оспорюваного правочину) та
отримання дивідендів (використання
майна, що є предметом оспорюваного
правочину). Крім того, позивач, вважає,
що ТОВ «Техноторг-Плюс» зобов'язаний
повернути ТОВ «Бізнес парк» незаконно
отримане майно, що є предметом договору
купівлі-продажу будівель від 11.03.2011
року.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 року по справі № 910/7554/14 у позові
КТ «Д-Груп» до ТОВ «Бізнес парк» та ТОВ
«Техноторг-Плюс» про визнання договору
недійсним - відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні вказаного
позову, місцевий господарський суд
виходив з того, що статутом ТОВ «Бізнес
парк», його учасники не наділені правом
звертатися до суду за захистом
порушеного права та охоронюваних
законом інтересів товариства шляхом
визнання правочинів, вчинених
безпосередньо товариством, недійсними.
Крім того, позивачем не надано суду
доказів, підтверджуючих повноваження
останнього на звернення до суду із
таким позовом від імені ТОВ «Бізнес
парк». Отже, судом першої інстанції
було зроблено висновок, що позивач не
наділений суб'єктивним правом щодо
здійснення повноважень власника майна,
яким було товариство. Позивач, як
учасник товариства, може брати участь в
управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах та законодавстві, що
регулює ці правовідносини, тому
відчуження товариством майна та інших
речових прав не є порушенням прав
учасника.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
даного позову. При цьому, судова
колегія звертає увагу, що рішенням
господарського суду міста Києва у
справі за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Бізнес
парк» по справі № 50/82 від 17.02.2010 року про
визнання пункту статуту недійсним
дійсно визнано недійсним з моменту
затвердження підпункту 13 пункту 10.2
статті 10 статуту ТОВ «Бізнес парк», що
був затверджений рішенням загальних
зборів учасників товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
парк» від 09.01.2008 (протокол № 3) та
затверджений Державним реєстратором
Шпилькою Валентиною Федорівною 29.01.2008,
номер запису 3001536.

Спірний правочини, про відчуження
нерухомого майна було укладено
директором ТОВ «Бізнес парк» 11.03.2011
року, тобто після винесеного вказаного
рішення суду по справі № 50/82.

Проте, як встановлено судом
апеляційної інстанції, постановою
Київського апеляційного
господарського суду по справі № 50/82 від
25.03.2014 року рішення господарського суду
міста Києва від 17.02.2010 року скасовано,
прийнято нове рішення, яким в
задоволені позову відмовлено повністю.

Таким чином, після скасування судом
апеляційної інстанції рішення суду від
17.02.2010 року по справі № 50/82, відновлено
дію підпункту 13 пункту 10.2 статті 10
статуту ТОВ «Бізнес парк», яким
віднесено до виключної компетенції
загальних зборів учасників надання
повноважень директору на укладення від
імені товариства договорів (угод) сума
яких перевищує 100000 грн.

Отже, ТОВ «Бізнес парк» в особі
директора Панасюка А.В. уклало договір
купівлі-продажу будівель від 11 березня
2011 року з ТОВ «Техноторг-Плюс» що
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 в порушення умов статуту
ТОВ «Бізнес парк» яким віднесено до
виключної компетенції загальних
зборів учасників надання повноважень
директору на укладення від імені
товариства договорів (угод) сума яких
перевищує 100000 грн.

Разом з цим, як вірно вказав суд першої
інстанції, на спірні правовідносини
поширюється дія ст. 167 ГК України. Так,
за змістом статті 167 Господарського
кодексу України, корпоративні права -
це права особи, частка якої
визначається у статутному фонді (майні)
господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управління господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами. Під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, відповідно до зазначених
приписів законодавства суб'єктом
корпоративних прав господарського
товариства є учасник (засновник,
акціонер) такого товариства.

Згідно з п.2.2.1 Рекомендацій Президії
Вищого господарського суду України
№04-5/14 від 28.12.2007 року «Про практику
застосування законодавства у розгляді
справ, що виникають з корпоративних
відносин» суди у вирішенні спорів за
позовами акціонерів про захист прав
акціонерного товариства, в тому числі
про визнання недійсними угод,
укладених товариством, повинні
досліджувати, чи уповноважений
акціонер на представництво інтересів
акціонерного товариства.

Таким чином, до складу повноважень
учасника господарського товариства
при реалізації своїх корпоративних
прав не відноситься право заявляти про
визнання недійсними правочинів, що
були укладені самим господарським
товариством, крім випадків, коли він
уповноважений на це відповідним
господарським товариством або якщо
таке право надається йому статутом
товариства з обмеженою
відповідальністю.

Виходячи зі статуту ТОВ «Бізнес парк»,
його учасники не наділені правом
звертатися до суду за захистом
порушеного права та охоронюваних
законом інтересів товариства шляхом
визнання правочинів, вчинених
безпосередньо товариством, недійсними.
Крім того, позивачем ні під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, ні під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції не було
надано суду доказів, підтверджуючих
повноваження останнього на звернення
до суду із таким позовом від імені ТОВ
«Бізнес парк».

Таким чином, судова колегія
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивач не наділений
суб'єктивним правом щодо здійснення
повноважень власника майна, яким було
товариство. Позивач, як учасник
товариства, може брати участь в
управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах та законодавстві, що
регулює ці правовідносини, тому
відчуження товариством майна та інших
речових прав не є порушенням прав
учасника. Не можна ототожнювати власні
права та інтереси учасника товариства
з правами та інтересами самого
товариства.

Як визначено у п. 51 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 13 «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів», Законом не
передбачено право акціонера (учасника)
господарського товариства звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. На цій підставі
господарським судам належить
відмовляти акціонерам (учасникам)
господарського товариства в
задоволенні позову про укладення,
зміну, розірвання чи визнання
недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
господарського суду, що позовна вимога
командитного товариства «Д-Груп» як
учасника ТОВ «Бізнес парк» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу будівель від 11.03.2011
року, посвідченого нотаріусом та
зареєстрованого в реєстрі за № 1196,
задоволенню не підлягає, а тому
правомірно була відхилена судом. До
того ж, господарським судом міста Києва
правильно відмовлено у задоволенні
клопотання про застосування наслідків
спливу позовної давності, визначених в
ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки, як
встановлено судом вище, відсутні
підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції, позивачем не
було подано належних та переконливих
доказів в обґрунтування заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційній скарзі командитного
товариства «Д-Груп», на рішення суду
першої інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги командитного товариства
«Д-Груп», слід відмовити, а оскаржуване
рішення господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу командитного
товариства «Д-Груп» на рішення
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 року у справі № 910/7554/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 09.07.2014 року у справі №
910/7554/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7554/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 20.10.2014 року