КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2014 р.
Справа№ 911/2127/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача Стрельченко І.П.,
дов. від 03.07.2014 №39/14,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2"

на рішення Господарського суду
Київської області від 17.07.2014 (дата
підписання - 21.07.2014)

у справі №911/2127/14 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства

"Горлівський м'ясокомбінат"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2"

про стягнення 97462,10 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 17.07.2014 позов
Приватного акціонерного товариства
"Горлівський м'ясокомбінат" (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (далі -
відповідач) про стягнення 97462,10 грн
задоволено в частині стягнення 77462,10
грн основного боргу.

Припинено провадження у справі в
частині стягнення суми 20000,00 грн
основного боргу.

Повернуто позивачу з Державного
бюджету України зайво сплачений
судовий збір в сумі 313,84 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду Київської
області від 17.07.2014 скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. На думку
відповідача, оскільки позивачем не
надано рахунки-фактур на оплату
поставленої продукції, момент оплати
ще не настав.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 15.10.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2014 №28.

15.10.2014 у судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду Київської області від 17.07.2014
скасувати, постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився.

Враховуючи, що матеріали справи
дозволяють розглянути апеляційну
скаргу без участі позивача, з метою
дотримання вимог ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), на думку колегії суддів,
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
розглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представника відповідача,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст.526 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.
530 ЦК України).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
02.01.2007 між ЗАТ "Горлівський
м'ясокомбінат" правонаступником якого
є ПрАТ "Горлівський м'ясокомбінат"
(постачальник) та ТОВ "Край" (покупець)
укладено договір поставки №230 (далі -
договір з врахуванням протоколу
розбіжностей), за умовами якого
постачальник постачає і передає у
власність покупцеві, а покупець
приймає та оплачує товари згідно із
замовленнями покупця (додаток № 1
"Бланк замовлення" до договору) та
товаросупровідною документацією, які
складають невід'ємну частину цього
договору, на умовах цього договору.
Покупець надає замовлення
постачальнику на підставі Прайс-листа,
затвердженого сторонами та діючого на
дату замовлення, в якому наведено
список товарів, що поставляються за цим
договором, та їх ціни, який є
невід'ємною частиною цього договору
(додаток № 2 "Прайс-лист").

Покупець надає постачальникові
рекламні та маркетингові послуги у
порядку згідно з умовами,
передбаченими у додатку № 3, стаття 2
"Додаткові рекламні послуги" (п. 1.2
договору).

Відповідно до п. 2.1. постачальник
повинен поставляти товари вчасно, до
відповідного філіалу представництва,
магазину "Покупця", який вказаний у
замовленні, у відповідній кількості та
належної якості, а також у
відповідності до усіх інших вимог
згідно з замовленням, договором та
законодавством. Замовлення покупця на
поставку товарів обов'язкові для
постачальника. Замовлення можуть
надаватись постачальникові у
письмовій формі, по факсу, електронній
пошті або у іншій формі, прийнятній для
покупця, максимально за 7 днів до дня
поставки товару. Постачальник повинен
зазначати в усіх документах, що
стосуються поставки, таку інформацію,
яка також буде зазначена у замовленні:

2.1.1. Номер замовлення покупця;

2.1.2. Номер магазина покупця;

2.1.3. Адресу місця доставки товару;

2.1.4. Дату замовлення;

2.1.5. Кодовий номер постачальника та
покупця, найменування та кількість
товарів, що поставляються;

2.1.6. Назву і номер постачальника;

2.1.7. Назва перевізника.

Право власності і ризик випадкової
загибелі або пошкодження товарів
переходить від постачальника до
покупця з моменту, коли товари
поставлено Покупцеві вивантаженим на
приймальну платформу магазину, і
сторони підписали накладну, що
засвідчує те, що товари були отримані
покупцем (п. 2.7 договору).

Постачальник поставляє, а покупець
оплачує товари за цінами, зазначеними у
Прайс-листі (додаток № 2 до договору),
затвердженому сторонами (п. 3.1
договору).

Даний договір діє до 31.12.2007. Строк дії
цього договору автоматично
подовжується на додаткові однорічні
терміни у випадку, якщо не менше ніж за
30 днів до закінчення його строку дії
будь-яка сторона не повідомить іншу
сторону у письмовій формі про свій
намір припинити його дію (п. 8.1
договору).

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою (переведення боргу) лише
за згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Правочин щодо заміни боржника у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання (ст.ст.513, 521 ЦК
України).

13.09.2010 між позивачем та ТОВ "Край"
укладено додаткову угоду б/н до
договору (про заміну сторони у
зобов'язанні), згідно якої сторони
дійшли згоди про заміну покупця ТОВ
"Край" на ТОВ "Край-2" у зобов'язанні по
договору з 13.09.2010. Обов'язок оплатити
товар, що був поставлений позивачем
переходять від ТОВ "Край" до ТОВ "Край-2"
(п.п.1, 3 додаткової угоди).

На виконання умов договору позивач у
період з лютого 2014 року по березень 2014
року поставив відповідачу товар на
загальну суму 152462,10 грн, про що свідчать
видаткові накладні наявні в матеріалах
справи. Сума поставки станом на 30.04.2014
відображена також в акті звіряння
взаємних розрахунків від 19.05.2014,
підписаний представниками сторін,
підписи яких скріплено печатками
товариств.

Факт отримання відповідачем товару за
видатковими накладними
підтверджується підписом
уповноважених, згідно генеральних
довіреностей від 03.10.2013, від 03.01.2014, від
06.03.2014, осіб у графі «Прийняв
вантажоодержувач: приймальник».

Відповідач частково розрахувався за
поставлену продукцію в сумі 55000,00 грн,
що підтверджується банківською
випискою (40000,00 грн 05.05.2014) та платіжним
дорученням від 03.07.2014 №59380 на суму 15000,00
грн.

Таким чином, сума боргу відповідача
перед позивачем становить 97462,10 грн.

Після звернення позивача з позовною
заявою та під час розгляду справи у
місцевому господарському суді,
відповідач сплатив ще 20000,00 грн боргу,
що підтверджується платіжним
дорученням від 17.07.2014 №60485.

Враховуючи, що 20000,00 грн боргу сплачені
відповідачем під час розгляду справи,
суд першої інстанції правомірно
припинив провадження в цій частині на
підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Отже, позивачем доведено належними
доказами, а відповідачем не
спростовано існування у нього боргу в
сумі 77462,10 грн, тому позовна вимога про
стягнення 77462,10 грн є обґрунтованою та
правомірно задоволена судом першої
інстанції.

Доводи відповідача стосовно того, що за
договором поставки встановлено
механізм визначення суттєвої умови -
строку оплати за товар і момент
виникнення обов'язку, не приймаються
судом апеляційної інстанції до уваги з
огляду на наступне.

У своїх письмових поясненнях
відповідач не заперечує факт отримання
товару від позивача, а зазначає, що
обов'язок сплатити борг у покупця
виникає після отримання
рахунку-фактури.

Слід зазначити, що рахунок-фактура - є
документом (не первинним), який містить
тільки платіжні реквізити, на які
потрібно перерахувати кошти, ненадання
рахунку-фактури не є умовою в розумінні
ст. 212 ЦК України, що може перешкодити
оплаті товару та не є простроченням
кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України,
тому наявність чи відсутність
рахунку-фактури або доказів його
виставлення не звільняє відповідача
від обов'язку сплатити заборгованість
за отриманий товар.

Крім того, у п.3.3 договору умовою оплати
поставленої продукції окрім
рахунків-фактур також є наявність
накладних (первинний документ), підпис
яких зі сторони відповідача свідчить
про перехід до нього права власності на
товар (п.2.7 договору), а отже на
виникнення обов'язку щодо оплати
товару.

Таким чином, відповідачем не вказано
ґрунтованих підстав, які б звільняли
його від сплати решти поставленого
товару.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду Київської області від 17.07.2014 у
даній справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Край-2"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 17.07.2014 у справі №911/2127/14 - без змін.

2. Матеріали справи №911/2127/14
повернути до Господарського суду
Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій