РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р.
Справа № 924/515/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Грязнов В.В.

суддів
Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання
Сливінському О.

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Комунального
підприємства "Південно-Західні
тепломережі" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 23.06.14 р.

у справі № 924/515/14 (суддя Субботіна Л.О. )

позивач Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

відповідач Комунальне
підприємство"Південно-Західні
тепломережі" м. Хмельницький

про стягнення 186 081, 22 грн. 3% річних

за участю представників сторін:

позивача - Онищенко І.П., представника,
довіреність в справі.

відповідача - не з'явився

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 23 червня 2014
року у справі №924/515/14 (суддя Субботіна
Л.О.) позов Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства "Південно -
Західні тепломережі" про стягнення 186
081, 22 грн. 3% річних задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства
"Південно - Західні тепломережі" на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 186 021,50 грн.
(сто вісімдесят шість тисяч двадцять
одна гривня 50 коп.) 3 % річних, 3 720,44 грн.
(три тисячі сімсот двадцять гривень 44
коп.) витрат по оплаті судового збору.

У стягненні 59,72 грн. 3 % річних
відмовлено.

Частково задовольняючи позов та
застосовуючи положення ст.ст. 173, 174, 175,
193, 218, 265 Господарського кодексу
України, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 550, 551, 599,
604, 610, 612, 617, 625.712 Цивільного кодексу
України та ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
місцевий господарський суд вказав, що
рішенням господарського суду
Хмельницької області від 17.01.2012р.,яке
залишено без змін постановами
Рівненського апеляційного
господарського суду від 04.04.2012р. та
Вищого господарського суду України від
13.06.2012р. було стягнуто з відповідача на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 6230938,52 грн.
основного боргу, 217152,59 грн. пені, 85539,48
грн. інфляційних втрат, 118055,28 грн. 3%
річних. Також судом було встановлено,що
КП "Південно - Західні тепломережі"
допустив порушення умов договору №
06/10-2276ТЕ-34 від 20.12.2010р. в частині
своєчасної оплати вартості природного
газу. За таких обставин суду дійшов до
висновку про правомірність
нарахування позивачем 3% річних на суму
основної заборгованості в розмірі
6230938,52грн. за період з 24.12.2011р. по 07.12.2012р.
та пеню в розмірі 217 152,59 грн., що була
стягнута за рішенням господарського
суду Хмельницької області від 17.01.2012р. у
справі № 2/5025/2266/11, за період з 14.06.2012р. по
11.04.2014р.

Місцевий господарський суд ,здійснивши
перерахунок заявлених до стягнення 3%
річних ,дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в сумі 186
021,50 грн., а у стягненні 59,72 грн. 3% річних
слід відмовити.

Комунальне підприємство "Південно -
Західні тепломережі" звернулось із
апеляційною скаргою, якою вважає
рішення господарського суду
Хмельницької області прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що 20 грудня 2010 року між ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" та
комунальним підприємством
"Південно-Західні тепломережі" було
укладено договір №06/10-2276ТЕ-34 на
купівлю-продаж природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями. Згідно умов
договору оплата за газ здійснюється
покупцем шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок здійснюється до
20 числа наступного за місяцем поставки/
Строк дії договору встановлений з
моменту його підписання сторонами і
діє в частині поставки газу з 1 січня 2011
року до 31 грудня 2011 року, а в частині
проведення розрахунків-до їх повного
здійснення.

Борг за використаний природний газ був
повністю погашений 07 грудня 2012 року.

10 липня та 07 грудня 2012 року між
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України", комунальним
підприємством "Південно-Західні
тепломережі", Головним управлінням
Державної казначейської служби
України, Головним фінансовим
управлінням Хмельницької
облдержадміністрації та ДК "Газ
України" були укладені Договори,
відповідно, №20/517-ГУ та №453/517з-ГУ,
предметом яких була організація та
проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст.23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України № 517 від 11
червня 2012 року "Про затвердження
Порядку та умов надання у 2012 році
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування".

На думку апелянта, сторони по справі
відповідно до вимог ст.604 ЦК України
замінили первісне зобов'язання про
оплату природного газу на умовах
договору на купівлю-продаж природного
газу новим зобов'язанням (договори про
організацію взаєморозрахунків від
10.07.2012р. №20/517-ГУ та від 07.12.2012р.
№453/517з-ГУ) про оплату відповідачем на
користь позивача обсягів газу вартістю
6230938,52 грн. за рахунок коштів субвенції
з державного бюджету, припинивши
первісне зобов'язання в цій частині.

Зазначає, що строк виконання нового
зобов'язання пов'язаний з моментом
перерахування територіальним органом
Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

Відповідно до банківських виписок по
рахунку відповідача та платіжних
доручень №37 від 02.08.2012р. та №47 від
07.12.2012р., на підставі Договорів про
організацію взаєморозрахунків грошові
кошти в розмірі 6230938,52 грн. були
сплачені відповідачем на користь
позивача.

Таким чином, приймаючи рішення у справі
№ 924/515/14 Господарський суд
Хмельницької області не з'ясував повно
і всебічно обставини справи щодо
укладених договорів про організацію
взаєморозрахунків - як новація та не
надав їм належної правової оцінки.

Зазначає, що суд також не взяв до уваги
судову практику в подібних справах
(Постанова Вищого Господарського суду
України у справі № 5011-42/13548-2012 від 05.11.2013
р.)

Просить скасувати рішення
господарського суду Хмельницької
області від 23.06.2014р. у справі №924/515/14 та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у стягненні фінансових
санкцій.

Крім того, Комунальним підприємством
"Південно - Західні тепломережі" було
подано доповнення до апеляційної
скарги ,в яких звертає увагу на
неправомірність нарахування 3% річних
на пеню у розмірі 217 152,59 грн.

Вказує, що відповідно до норми ч.2 ст. 625
ЦК України нарахування та стягнення 3%
річних не може бути застосоване до
спірних правовідносин, оскільки
штрафні санкції (пеня) не є грошовим
зобов'язанням. У розумінні ст.ст. 509,625
ЦК України рішення суду про стягнення
пені не породжує зобов'язальних
правовідносин.

В підтвердження вказує на Постанову
Судової палати у господарських справах
Верховного суду України від 18.02.2014р. у
справі 905/909/13-г.

З урахуванням вищевикладеного
зазначає, що нарахування 3% річних в
сумі 11859,13, ( виходячи із розрахунку: 217
152,59 грн. - пеня * 666 днів * 0,0082 - відсоток
річних за кожен день прострочки :100 =
11859,13 грн.), є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
наводить свої міркування на
спростування доводів скаржника та
вказує на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Серед іншого вказує, що не погоджуються
з твердженнями відповідача стосовно
того, що після укладення договорів про
організацію розрахунків № 20/517-ГУ від
10.07.2012р. та № 453/517з-ГУ від 07.12.2012, була
здійснена заміна первісного
зобов'язання про оплату природного
газу на умовах договору № 06/10-2276ТЕ-34 від
20.12.2010р. новим зобов'язанням про оплату
відповідачем на користь позивача
обсягів газу спірною вартістю за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету, припинивши первісне
зобов'язання в цій частині

Зазначає, що таке правовідношення у
цивільному праві у випадку наявності
всіх належних ознак має назву "новація",
як спосіб припинення первісного
зобов'язання новим.

Проте, в даному випадку новація
відсутня ,оскільки сторони, укладаючи
договір про організацію розрахунків,
визначили, що їх предметами є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до
статті 23 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України від 11
червня 2012 р. № 517.

Разом з тим, зазначені договори про
організацію взаєморозрахунків не
містять умов щодо припинення
зобов'язання за договором № 06/10-2276ТЕ-34
від 20.12.2010р., зміну способу або предмету
його виконання.

Крім того, зазначені договори про
організацію розрахунків укладались
між юридичними особами (Територіальний
орган казначейства, місцевий
фінансовий орган, тощо), які не були
сторонами по договору № 06/10-2276ТЕ-34 від
20.12.2010р., що суперечить положенням ч.2
статті 604 ЦК України.

Наведені обставини унеможливлюють
припинення зобов'язання в порядку
статті 604 ЦК України шляхом новації.

За таких обставин предмет, спосіб та
порядок виконання договору № 06/10-2276ТЕ-34
від 20.12.2010р. залишився незмінним та є
обов'язковим для виконання сторонами.

На підтвердження вищезазначеного
вказує на постанови ВГСУ від 28 квітня
2014 року у справі № 924/1265/13, від 23 квітня
2014 року у справі № 922/2339/13, від 09 квітня
2014 року у справі № 910/16351/13.

Також вказує на практику ВГСУ, яка
свідчить про необхідність наявності
доказів щодо досягнення згоди між
позивачем та відповідачем про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням. (Постанови ВГСУ від 12
березня 2014 року у справі № 903/324/13, від 11
лютого 2014 року у справі № 911/2674/13, від 24
грудня 2013 року у справі №910/6922/13).

Просить залишити апеляційну скаргу КП
"Південно - Західні тепломережі" без
задоволення, а рішення
господарського суду Хмельницької
області від 23.06.2014 у справі № 924/515/14 - без
змін.

Також від ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" надійшли заперечення на
доповнення до апеляційної скарги, в
яких наводить свої міркування на
спростування доводів скаржника про те,
що на пеню не нараховується 3% річних.

Крім того, зазначає, що відповідно до п.
7.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" у разі коли
судовим рішенням з боржника стягнуто
суму неустойки (штрафу, пені),
інфляційні нарахування та нарахування
трьох процентів річних на цю
заборгованість можуть здійснюватися
на загальних підставах відповідно до
частини другої статті 625 названого
Кодексу з дня, наступного за днем
набрання законної сили відповідним
судовим рішенням.

Таким чином, з даного роз'яснення
робить висновок, що процентами, які
заборонено нараховувати на суму
неустойки в силу ч. 2 ст. 550 ЦК України, є
проценти за користування чужими
грошовими коштами, а не проценти,
визначені у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказує, що у чинному законодавстві
немає прямої норми про те, що неустойка
не є грошовим зобов'язанням та з
урахуванням постанов Верховного Суду
України від 06.12.2012 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.11.2011, від 05.12.2011 про перегляд
постанови Вищого господарського суду
України від 20.07.2011 у справі № 16/164 (2010),
від 04.02.2014 ухваленої за результатами
перегляду постанови Вищого
господарського суду України від 20
листопада 2013 року в справі № 903/610/13, від
04.02.2014 у справі № 903/610/13 та ст.ст. 509, 534, 551
ЦК України вважає доведеним, що
неустойка є грошовим зобов'язанням, -
зазначає, що рішення господарського
суду Хмельницької області від 23.06.2014 у
справі № 924/515/14 прийнято у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права.

В судовому засіданні 10 вересня 2014 року
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з підстав,
зазначених у ній та доповненнях до
апеляційної скарги. Просив скасувати
рішення господарського суду
Хмельницької області від 23.06.2014р. у
справі № 924/515/14 та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
стягненні фінансових санкцій.

В подальшому апелянт не скористався
правом участі під час апеляційного
перегляду справи та не забезпечив явку
свого представника у судове засідання
апеляційного господарського суду, хоча
про час та місце апеляційного
перегляду справи повідомлявся
заздалегідь та належним чином, на що
вказує зворотнє повідомлення
відділення поштового зв'язку про
отримання ухвали суду від 10.09.14р. про
відкладення розгляду скарги на 22
жовтня 2014 року (а.с.135).

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони належним чином
повідомлені про час та місце
апеляційного перегляду справи,
враховуючи обмеженість строків
вирішення спору, явка сторін
обов'язковою не визнавалась, судова
колегія визнала за можливе розглянути
справу у відсутність представника
апелянта.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги та доповнень до неї
заперечив з підстав ,викладених у
відзиві та запереченнях на доповнення
до апеляційної скарги. Просив залишити
апеляційну скаргу КП "Південно -
Західні тепломережі" без задоволення,
а рішення господарського суду
Хмельницької області від 23.06.2014р. у
справі № 924/515/14 - без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційна скарга КП "Південно -
Західні тепломережі" не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням господарського суду
Хмельницької області від 17.01.2012р. у
справі №2/5025/2266/11 (а.с. 11-13), яке залишене
без змін постановами Рівненського
апеляційного господарського суду від
04.04.2012р. та Вищого господарського суду
України від 13.06.2012р., було частково
задоволено позов ДК "Газ України" до КП
"Південно-Західні тепломережі" про
стягнення 6868838,46 грн., стягнуто з КП
"Південно-Західні тепломережі" на
користь ДК "Газ України" 6230938,52 грн.
основного боргу, 217152,59 грн. пені, 85539,48
грн. інфляційних втрат, 118055,28 грн. 3%
річних та 56460,00 грн. судового збору.

Вказаними рішеннями встановлено, що
між Дочірньою компанією "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та
комунальним підприємством
"Південно-Західні тепломережі"
(покупець) укладено договір № 06/10-2276ТЕ-34
від 20.12.2010р. з додатком №1. Згідно із
змінами, викладеними в п.п. 1, 2
додаткової угоди №1 від 28.01.2011р.,
зазначений договір має назву - договір
поставки природного газу для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання.

Згідно п.1.1 даного договору
постачальник зобов'язався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п.1.2 цього договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що
постачальник передає покупцю в період
з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року
природний газ (надалі-газ) з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до
30200тис.куб.м. (з відповідним розподілом
помісячно).

В п.3.1 договору визначена ціна за
1000куб.м. газу - 840,196грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
-2%; податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 234,00грн., крім того, ПДВ
- 20%.

До сплати за 1000куб.м. природного газу -
1091,00грн., крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ -
1309,20грн. Загальна вартість договору на
дату його укладення - 39537840,00грн., з ПДВ.

Додатковою угодою №1 від 28.01.2011р.
сторонами внесено зміни до договору,
зокрема, щодо виключення з тексту
договору п.1.3 та викладено пункти 3.1.1, 3.2,
10.1 в наступній редакції:

- "3.1.1. Загальна вартість цього Договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу".

- "3.2. Сторони домовились, що ціна за 1000,0
кубічних метрів газу встановлюється на
рівні граничної ціни на газ та/або
тарифів, затверджених уповноваженим
державним органом. У разі зміни
уповноваженим державним органом
граничної ціни на газ та/або тарифів,
сторонами в обов'язковому порядку
застосовується нова ціна на газ та/або
тарифи".

- "10.1. Цей Договір набирає чинності з
дати його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, діє у частині
поставки газу з 01 січня 2011року до 31
грудня 2011 року включно, а у частині
розрахунків за газ - до їх повного
здійснення".

Додатковими угодами №2 від 04.04.2011р., №3
від 11.07.2011р. сторонами були внесені
зміни до п.3.1 договору щодо визначення
з 01.04.2011р. та з 01.07.2011р. ціни за 1000куб.м.
газу, тарифу на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами. При
цьому, умова щодо сплати за 1000куб.м.
природного газу - 1091,00грн., крім того ПДВ
-20%, всього з ПДВ - 1309,20грн., а також решта
умов договору залишились незмінними.

30.08.2011р. сторонами підписано Додаткову
угоду № 4, в п.1 якої визначено, що з 06
серпня 2011 по 30 вересня 2011 року
природний газ для надання релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання за цим
договором не постачається, а згідно з
Додатковою угодою № 5 від 03.10.2011р.
договір №06/10-2276ТЕ-34 від 20.12.2010р.
вважається припиненим в частині
поставки природного газу з 01 жовтня 2011
року.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку : - перша оплата в
розмірі 34 відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів газу
проводиться не пізніше 10 числа місяця
поставки; - подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставки. Остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу до 20 числа,
наступного за місяцем поставки газу.

Протягом січня - вересня 2011 року
позивач поставив відповідачу
природний газ в обсязі 14127,781тис.куб.м.
на загальну суму 18496090,88грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
підписаними і скріпленими печатками ДК
"Газ України", комунального
підприємства "Південно-Західні
тепломережі" та ПАТ "Хмельницькгаз"
(газорозподільної організації).

Судовими рішеннями по справі №2/5025/2266/11
встановлено, що відповідач комунальне
підприємство "Південно-Західні
тепломережі" допустив порушення умов
договору №06/10-2276ТЕ-34 від 20.12.2010р. в
частині своєчасної оплати вартості
природного газу.

Крім того, в матеріалах справи наявні
договори № 20/517-ГУ від 10.07.2012р. та №
459/517з-ГУ від 04.12.2012р. про організацію
взаєморозрахунків, які були укладені
між Територіальним органом
Казначейства в Хмельницькій області
(далі - сторона 1), Головним фінансовим
управлінням Хмельницької
облдержадміністрації (далі - сторона 2),
КП "Південно-Західні тепломережі" (далі
- сторона 3), ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" (далі - сторона
четверта) та НАК "Нафтогаз України"
(далі - сторона остання). Згідно п. 1
договорів їх предметом є організація
проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до
статті 23 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України від 11.06.2012р.
№ 517 "Про затвердження Порядку та умов
надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" (а.с.63-66, 69-72).

Вищевказаними договорами визначено
порядок проведення взаєморозрахунків,
в тому числі погашення заборгованості
за спожитий природний газ згідно з
договором від 20.12.2010р. № 06/10-2276ТЕ-34 за 2011
рік.

Договори набирають чинності з моменту
їх підписання сторонами і діють до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за ними. Договори є
дійсними лише у разі проведення
відповідного фінансування (п.п. 13, 14
договорів).

Договори підписані сторонами та
скріплені їх печатками.

Згідно платіжних доручень № 37 від
02.08.2012р. та № 47 від 07.12.2012р. відповідач
перерахував позивачу кошти в сумі 406
000,00 грн. та 5824938,52 грн. відповідно (а.с. 67,
73).

У зв'язку з несвоєчасною оплатою за
поставлений природний газ, а також у
зв'язку з несплатою пені, що була
стягнута за рішенням господарського
суду Хмельницької області від 17.01.2012р. у
справі №2/5025/2266/11, позивач відповідно до
ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 3
% річних в розмірі 186 081,22 грн. за період з
24.12.2011р. по 11.04.2014р.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
застосувати наступні положення
чинного законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Рівненський апеляційний господарський
суд зазначає, що згідно ст. 35 ГПК
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 17.01.2012р. у
справі №2/5025/2266/11, яке залишене без змін
постановами Рівненського апеляційного
господарського суду від 04.04.2012р. та
Вищого господарського суду України від
13.06.2012р., було задоволено частково
позов ДК "Газ України" до КП
"Південно-Західні тепломережі" про
стягнення 6868838,46 грн., стягнуто з КП
"Південно-Західні тепломережі" на
користь ДК "Газ України" 6230938,52 грн.
основного боргу, 217152,59 грн. пені, 85539,48
грн. інфляційних втрат, 118055,28 грн. 3%
річних та 56460,00 грн. судового збору.

Вищевказаними судовими рішеннями
встановлено, що відповідач комунальне
підприємство "Південно-Західні
тепломережі" допустив порушення умов
договору №06/10-2276ТЕ-34 від 20.12.2010р. в
частині своєчасної оплати вартості
природного газу.

Враховуючи доведеність факту
неналежного виконання відповідачем
договірних зобов'язань, позивачем
правомірно нараховано 3% річних з
огляду на наступне.

Статтею 598 названого Кодексу
унормовано, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Зокрема, за
приписами статті 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до приписів статті 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. При цьому,
наведена норма не обмежує права
кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання. При цьому
ураховується, що у разі коли судовим
рішенням з боржника стягнуто суму
неустойки (штрафу, пені), то правова
природа відповідної заборгованості
саме як неустойки у зв'язку з
прийняттям такого рішення залишається
незмінною, і тому на неї в силу припису
частини другої статті 550 Цивільного
кодексу України проценти не
нараховуються, інфляційні ж
нарахування та нарахування трьох
процентів річних на цю заборгованість
можуть здійснюватися на загальних
підставах відповідно до частини другої
статті 625 названого Кодексу з дня,
наступного за днем набрання законної
сили відповідним судовим рішенням.
Наведене узгоджується з п. 7.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.13 №14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

До такого висновку дійшов і Вищий
господарський суд України в постанові
від 18 вересня 2014 у справі №927/614/14.

А тому твердження апелянта про те, що на
пеню не нараховуються 3% річних суд
апеляційної інстанції не бере до уваги.

За таких обставин, перевіривши
розрахунок 3% річних ,зроблений судом
першої інстанції, згідно якого розмір 3%
річних становить 186 021 грн. 50 коп.,
апеляційний господарський суд вважає
його правильним.

Крім того, посилання апелянта на те, що
уклавши договори №20/517-ГУ від 10.07.2012р. та
№ 459/517з-ГУ від 04.12.2012р. про організацію
взаєморозрахунків ,сторони здійснили
новацію в частині порядку та способу
виконання зобов'язання, перевірялися
судом першої інстанції та не були взяті
до уваги, а вищезазначені договори
визнані такими, що не розцінюються, як
новація.

Згідно ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

Так, судом правомірно зазначено, що
укладаючи договори №20/517-ГУ від 10.07.2012р.
та № 459/517з-ГУ від 04.12.2012р. про
організацію взаєморозрахунків, його
сторони не припинили первісні
зобов'язання за договором №06/10-2276ТЕ-34
поставки природного газу для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання від 20.12.2010р., а лише
організували взаєморозрахунки із
заборгованості за природний газ, в той
час, як новація є угодою тих самих
сторін про те, що первісне зобов'язання
припиняється, а між його учасниками
виникає нове зобов'язальне
правовідношення, якому властиві такі
ознаки, як наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання, припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання, що в
даному випадку відсутнє.

Такого висновку дійшов і Вищий
господарський суд України у постановах
від 07 березня 2013 року у справі
№5011-69/7246-2012, від 09 квітня 2014 року у
справі №910/16351/13 та від 22 вересня 2014 року
у справі 910/7258/14.

А тому, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
задоволення позову в частині стягнення
з Комунального підприємства "Південно -
Західні тепломережі" на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 186 021,50 грн.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни рішення
господарського суду Хмельницької
області від 23 червня 2014 року у справі №
924/515/14.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
в зв'язку з відмовою в її задоволенні
покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 23 червня 2014
року у справі №924/515/14 залишити без змін,
а апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Південно - Західні
тепломережі" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Розізнана І.В.