м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши справу
за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"
до приватного акціонерного
товариства "Теодосія"
про стягнення 1 943 575,84 грн
Представники сторін:
від позивача: Бернацька О.В.-
представник за довіреністю № 14-102 від
від відповідача: не з'явився.
На розгляд господарському суду міста
Києва передані позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до приватного
підприємства "Теодосія" про стягнення
заборгованості за спожитий природний
газ, пені, 3% річних та інфляцій втрат у
розмірі 1943575,84 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх обов'язків щодо оплати
отриманого природного газу відповідно
до умов договору № 14/168/11
купівлі-продажу природного газу від
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 03.10.2013 року провадженні у справі
суми основного боргу в розмірі 1 177 693,85
Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.10.2013 року позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з
приватного акціонерного товариства
"Теодосія" на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
25 535,45 грн. - втрат від інфляційних
процесів за весь час прострочення, 39
870,58 грн. пені, 3% річних - 144 675,78 грн. та 4
201,67 грн. судового збору. В іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 року
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду міста
Києва від 03.10.2013 року у справі №910/15059/13
залишено без задоволення. Апеляційну
скаргу приватного підприємства
"Теодосія" на рішення господарського
суду міста Києва від 03.10.2013 року
задоволено частково. Рішення
господарського суду міста Києва від
03.10.1013 року скасовано в частині
стягнення з ПАТ "Теодосія" на користь
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 25 535,45 грн.
інфляційних втрат. В цій частині
прийнято нове рішення, яким стягнуто з
ПАТ "Теодосія" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" 2 917,20 грн.
інфляційних втрат. В іншій частині
позовних вимог щодо стягнення
інфляційних втрат відмовлено. В іншій
частині рішення господарського суду
міста Києва від 03.10.2013 року залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.06.2014 року касаційну
скаргу задоволено частково. Постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 року та
рішенням господарського суду міста
Києва від 03.10.2013 року у справі №910/15059/13
скасовано в частині позовних вимог про
стягнення пені. Справу в цій частині
направлено на новий розгляд до
господарського суду міста Києва. В
решті судові рішення залишено без змін.

Розпорядження в.о. керівника апарату
господарського суду м. Києва від 26.06.14
року, відповідно д п. 2.10. рішення зборів
господарського суду м. Києва від 03.02.11 р.
(оформленого протоколом № 1 від 03.02.11 р.)
та п. 3.1.13. Положення про автоматизовану
систему документообігу суду було
призначено повторний автоматичний
розподіл справи №910/15059/13.

В результаті зазначеного
автоматичного розподілу справу
№910/15059/13 передано на новий розгляд
судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 року прийнято справу до
провадження, призначено розгляд справи
на 29.07.2014 року.

У судовому засіданні 29.07.2014 року
представники сторін подали клопотання
про продовження строку розгляду спору
на п'ятнадцять днів.

Представники сторін не виконали вимог
ухвали суду від 01.07.2014 року.

В судовому засіданні оголошено перерву
до 16.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 29.07.2014 року задоволено клопотання
про продовження строку розгляду справи
на п'ятнадцять днів. Продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

12.09.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду
відповідач подав письмові пояснення по
справі.

В судовому засіданні 16.09.2014 року
представник позивача подав письмові
пояснення по справі.

Судом оголошено перерву до 22.09.2014 року.

В судове засідання 22.09.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

31.01.2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (постачальник) та закритим
акціонерним товариством "Теодосія",
правонаступником якого є відповідач,
(покупець) укладено договір № 14/168/11
купівлі-продажу природного газу. У
подальшому, між сторонами укладено ряд
додаткових угод до зазначеного
договору, якими вносились зміни щодо
ціни поставленого природного газу.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
постачальник зобов'язується передати
покупцеві в 2011 році та 2012 році
імпортований природний газ, (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", далі - газ), для
виробничо-технологічних витрат та
нормованих втрат покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ в обсязі, зазначеному у п. 2.1. та 2.1.1.
цього договору (у редакції Додаткової
угоди № 6 від 30.09.11 року).

На виконання умов договору позивач
поставив, а відповідач прийняв у період
з вересня 2011 по грудень 2012 (включно)
природний газ на загальну суму 7224180,52
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата за
газ, з урахуванням вартості його
транспортування, здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 15 числа,
наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦУ України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В позовній заяві позивач просить
стягнути з відповідача основну
заборгованість за договором в розмірі 1
281 323,84 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 03.10.2013 року у справі №910/15059/13
встановлено, що платіжним дорученням
№43 від 29.07.2013 року здійснено погашення
суми основного боргу у розмірі 103 630,00
грн.

А також, ухвалою господарського суду м.
Києва від 03.10.2013 року у справі №910/15059/13
припинено провадження у справі у
частині стягнення основної сими боргу
в розмірі 1 177 693,85 грн. у зв'язку з
зарахування зустрічної однорідної
вимоги відповідно до заяви №2427 від
06.08.2013 року.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню за несвоєчасне виконання
договірних зобов'язань в розмірі 492 040,76
грн.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.2 договору, за
несвоєчасну оплату газу у строки,
зазначені в п.5.1 цього договору,
покупець сплачує на користь
постачальника, крім суми
заборгованості, пеню в розмірі не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожен
день прострочення.

У відзиві вих.№29-08/1 від 29.08.2013 року
відповідач послався на пропуск
позивачем позовної давності в частині
нарахування пені у зв'язку з чим просив
суд відмовити у задоволенні позову в
цій частині.

Відповідно до статті 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України, до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Частиною 1 статті 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України
слив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів", якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовна заява №14/2-1400 від 23.07.2013 року
надійшла до суду 05.08.2014 року, а
направлена поштою 01.08.2013 року.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що з
урахуванням положення частини
четвертої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

З огляду на вищевикладене та беручи до
уваги те, що позивач звернувся до суду
01.08.2013 року, тому вимоги щодо
нарахування пені по актам
приймання-передачі природного газу за
період з вересня 2011 року по червень 2012
року не підлягають задоволенню, у
зв'язку із спливом позовної давності.

Крім того, суд наводить власний
розрахунок пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за договором
№14/168/11 купівлі-продажу природного газу
від 31.01.2011 року з урахуванням норм
пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного
кодексу України та пункту 4.3. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів":

Сума боргу,грн.Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення305 057,8116.08.2012 - 15.02.20131847.5000
%0.041 %23 004,36301 859,7016.09.2012 - 06.03.20131727.5000 %0.041 %21
278,63327 737,3116.10.2012 - 06.03.20131427.5000 %0.041 %19 073,24359
221,6016.11.2012 - 06.03.20131117.5000 %0.041 %16 341,64270
233,4507.03.2013 - 09.04.2013347.5000 %0.041 %3 775,86657
195,6716.12.2012 - 09.04.20131157.5000 %0.041 %30 974,39345
063,3110.04.2013 - 09.06.2013617.5000 %0.041 %8 650,22345
063,3110.06.2013 - 15.06.201367.0000 %0.038 %794,12936 260,5316.01.2013
- 09.06.20131457.5000 %0.041 %55 790,87936 260,5310.06.2013 -
15.07.2013367.0000 %0.038 %12 928,09

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
вимоги позивача про нарахування пені
за несвоєчасне погашення за договором,
з урахуванням пункту 1 частини 2 статті
258 Цивільного кодексу України,
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 192 611,42 грн.

Вимоги позивача про нарахування пені в
розмірі 299 429,04 грн. не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Відповідно до положень статті 49 ГПК
України, при частковому задоволенні
позову судові витрати покладаються на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути приватного акціонерного
товариства "Теодосія" (02068, місто Київ,
вулиця Архітектора Вербицького,
будинок 1; ідентифікаційний код 30689644) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, місто
Київ, вулиця Богдана Хмельницького,
будинок 6; ідентифікаційний код 20077720)
пеню в розмірі 192 611 (сто дев'яносто дві
тисячі шістсот одинадцять) грн. 42 коп.
та судовий збір в розмірі 3 852 (три
тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн. 23
коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 22.10.2014 року.

Суддя

С.М.Мудрий