КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Справа№ 911/2214/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання:
Білецькому Л.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Гуцул А.Д. (дов. №10/00-151
від 11.08.2014 року);

від відповідача - не з`явились;

від третьої особи - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

корпорації "Альтіс-Холдинг"

на рішення господарського суду
Київської області від 14.08.2014 року

у справі №911/2214/14 (суддя А.Ф. Черногуз)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Банк Форум", м. Київ

до приватного акціонерного товариства
"Будівельно-монтажне управління №53", м.
Бориспіль

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача корпорації
"Альтіс-Холдінг", м. Київ

про звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Банк Форум" подало до
господарського суду Київської області
позов до приватного акціонерного
товариства "Будівельно-монтажне
управління №53" про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.07.2014 року у справі №911/2214/14
судом першої інстанції в порядку ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача корпорацію
"Альтіс-Холдінг".

Рішенням господарського суду
Київської області від 14.08.2014 року у
справі №911/2214/14 позов задоволено
повністю. Суд вирішив в рахунок
погашення заборгованості корпорації
"Альтіс-Холдинг" перед публічним
акціонерним товариством "Банк Форум" за
кредитним договором №96/08/00-KL від 11.06.2008
року у сумі 4 528 619,48 грн. звернути
стягнення на нерухоме майно, що є
предметом іпотеки за договором іпотеки
від 11.06.2008 року №2571 шляхом проведення
прилюдних торгів, встановивши
початкову ціну продажу предмету
іпотеки у розмірі оціночної вартості
майна, що буде визначена незалежним
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Стягнуто з відповідача
в доход Державного бюджету України 73
080,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивачем доведено,
а відповідачем належними доказами не
спростовано факт існування
заборгованості, неоплату її
відповідачем після отримання
повідомлення про порушення зобов'язань
третьою особою - корпорацією
«Альтіс-Холдинг». Також, враховуючи
положення укладеного іпотечного
договору, суд прийшов до висновку про
задоволення вимог щодо звернення
стягнення на належне відповідачу
майно, яке є предметом іпотеки.

Не погодившись із вказаним рішенням,
корпорація "Альтіс-Холдинг" подала до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Київської області
від 14.08.2014 року у справі №911/2214/14 та
відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
позивачем не виконано вимоги Закону
України «Про іпотеку» щодо надсилання
вимоги про усунення порушень основного
зобов'язання та іпотечного договору.
Також, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції проігноровано
факт відсутності опису вкладення у
цінний лист, який, на думку відповідача,
є належним доказом надсилання сторонам
конкретних документів.

Крім того, до апеляційної скарги
корпорації "Альтіс-Холдинг" додано
клопотання про поновлення пропущеного
процесуального строку на подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Київської області
від 14.08.2014 року у справі №911/2214/14.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року
клопотання корпорації "Альтіс-Холдинг"
про відновлення пропущеного
процесуального строку для подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Київської області
від 14.08.2014 року у справі №911/2214/14
задоволено, відновлено пропущений
процесуальний строк для подання
апеляційної скарги, прийнято
апеляційну скаргу корпорації
"Альтіс-Холдинг" до провадження у
складі колегії суддів: головуюча суддя
Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г.,
Рудченко С.Г. та призначено її розгляд
на 22.10.2014 року.

21.10.2014 року до канцелярії Київського
апеляційного господарського суду
надійшов відзив вих.№б/н від 21.10.2014 року
позивача на апеляційну скаргу.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 року, у
зв'язку із перебуванням судді
Чорногуза М.Г. у відрядженні, для
розгляду справи сформовано колегію у
складі: головуючий по справі суддя -
Агрикова О.В., судді: Рудченко С.Г., Жук
Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 року
апеляційну скаргу корпорації
"Альтіс-Холдинг" на рішення
господарського суду Київської області
від 14.08.2014 року у справі №911/2214/14
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуюча суддя
Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Жук
Г.А.

22.10.2014 року до канцелярії Київського
апеляційного господарського суду
надійшло клопотання третьої особи в
порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України про
відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 22.10.2014 року
представник позивача не заперечував
проти розгляду справи за відсутності
представників відповідача та третьої
особи, надав усні заперечення по суті
апеляційної скарги, просив колегію
суддів рішення суду першої інстанції
залишити без змін, а скаргу без
задоволення.

Представники відповідача та третьої
особи в судове засідання 22.10.2014 року не
з'явилися, були належним чином
повідомлені про дату та час судового
засідання, що підтверджується
відповідними повідомленнями про
вручення поштового відправлення №04 6 від 01.10.2014 року та №04 2 від
01.10.2014 року.

Колегією суддів враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, судом розглянуто та
відхилено клопотання апелянта про
відкладення розгляду справи.

Так, відповідно до п. 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.).

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (ст. 32 - 34
Господарського процесуального кодексу
України), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Однак, третьою особою у клопотанні про
відкладення розгляду справи не
зазначено обгрунтованих підстав з
наданням підтверджуючих доказів, з
яких представник корпорації
«Альтіс-Холдинг» не може бути
присутнім у судовому засіданні 22.10.2014
року.

Колегією суддів враховано, що в силу
вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
при вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Зважаючи на те, що неявка відповідача
та третьої особи не перешкоджає
всебічному, повному та об'єктивному
розгляду всіх обставин справи, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами в
порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 11.06.2008 року між акціонерним
комерційним банком "Форум",
правонаступником якого з 19.04.2010 року є
публічне акціонерне товариство "Банк
Форум (далі за текстом - банк) та
корпорацією "Альтіс-Холдинг" (далі за
текстом - позичальник) було укладено
кредитний договір № 96/08/00-KL (а.с. 13-16, т. 1)
(далі за текстом - кредитний договір).

У відповідності до ч. 2 ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Дослідивши зміст укладеного договору,
колегія суддів дійшла до висновку, що
даний правочин за своєю правовою
природою є кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Пунктом 1.1. вказаного договору
передбачено, що банк надає
позичальнику кредитні кошти у формі
кредитної лінії для поповнення
обігових коштів з максимальним лімітом
заборгованості в сумі 1 000 000,00 доларів
США.

Згідно з пунктами 1.2., 1.3. договору
кредитні кошти надаються строком по
10.06.2011 року, починаючи з 13 місяця
кредитування встановлено графік
погашення ліміту заборгованості
кредитної лінії - щомісячно у сумі не
менше 41600,00 доларів США, залишок суми
повертається в кінці строку. За
користування кредитними коштами
встановлюється плата в розмірі 13,5%
річних.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, у подальшому банком та
позичальником вносились зміни та
доповнення до договору шляхом
укладання додаткових договорів до
кредитного договору.

Так, 27.06.2008 року між банком та
позичальником укладено додатковий
договір до кредитного договору (а.с. 17,
т. 1), відповідно до пункту 1 якого
сторонами перенесено термін сплати
відсотків за користування кредитними
коштами за червень 2008 року в сумі 4875,00
доларів США на 02.07.2008 року.

30.01.2009 року між банком та позичальником
укладено додатковий договір до
кредитного договору.

У відповідності до п.1. вказаного
додаткового договору сторонами
перенесено по 27.02.2009 року погашення
відсотків по кредиту в сумі 11 625,00
доларів за період з 26.12.2008 року по 25.01.2009
року включно, заплановане до 31.01.2009 року
згідно кредитного договору.

Пунктом 2 вказаного додаткового
договору сторони дійшли згоди про те,
що за перенесення строку сплати
відсотків за період з 26.12.2008 року по
25.01.2009 року включно в сумі 11 625,00 доларів
згідно кредитного договору
позичальник сплачує комісію в розмірі
0,1% від суми перенесених відсотків, що
становить 11,63 доларів США в гривневому
еквіваленті, без ПДВ.

Згідно з пунктом 2 додаткового
договору від 15.03.2010 року (а.с. 19-21, т. 1)
сторони дійшли згоди
реструктуризувати прострочену
заборгованість по тілу кредиту із
відповідним перенесенням
заборгованості з рахунків
простроченої заборгованості на
рахунки строкової заборгованості без
застосування штрафних санкцій та
викласти п. 1.2 кредитного договору у
новій редакції, відповідно до якої
кредитні кошти надаються строком по
10.06.2011 року.

Крім того, пунктом 3 додаткового
договору сторони дійшли згоди
реструктуризувати прострочену
заборгованість по процентам за
користування кредитними коштами із
відповідним перенесенням
заборгованості з рахунків
простроченої заборгованості на
рахунки строкової заборгованості без
застосування штрафних санкції, а також
щодо доповнення п. 2.6 кредитного
договору абзацом, в силу якого
прострочені проценти, які склались на
01.02.2010 в сумі 58875,00 доларів США
сплачуються рівними частинами в період
з березня і по травень 2010 року.

Додатковим договором від 18.06.2010 року
(а.с. 22-23, т. 1) сторонами
реструктуризована прострочена
заборгованість по тілу кредиту із
відповідним перенесенням
заборгованості 21.06.2010 року з рахунків
простроченої заборгованості на
рахунки строкової заборгованості без
стягнення штрафних санкцій. Окрім того,
відповідним додатковим договором п. 1.2
кредитного договору викладено у
редакції, в силу якої кредитні кошти
надаються строком по 10.06.2011 року.

У відповідності до умов додаткового
договору від 21.07.2010 року (а.с. 24-25, т. 1)
сторони домовились прострочену
заборгованість по кредиту перенести з
рахунку простроченої заборгованості
на рахунок строкової заборгованості
без стягнення штрафних санкцій та
викласти п. 1.2 кредитного договору у
новій редакції, яка передбачає, що
кредитні кошти надаються строком по
10.06.2011 року.

Відповідно до умов додаткового
договору від 30.11.2011 року (а.с. 26-28, т. 1)
сторони домовились продовжити термін
дії кредитного договору до 28.09.2014, а
також викладено п. 1.1. договору у новій
редакції, відповідно до якої, банк
надає позичальнику кредитні кошти у
формі невідновлювальної кредитної
лінії для поповнення обігових коштів з
максимальним лімітом заборгованості в
сумі 999733,32 доларів США. Сторони
погодили, що кредитні кошти надаються
строком до 28.09.2012 року.

31.05.2012 року між сторонами укладено
додатковий договір (а.с. 29-31, т. 1), яким
встановлено ліміт кредитування у сумі
11826095,00 грн з можливістю отримувати
кредитні кошти у гривні та у доларах
США на наступні цілі: для поповнення
обігових коштів та для здійснення
конвертації заборгованості з долара
США у гривню по курсу МВРУ на день
здійснення операції. Як визначено
вказаним додатковим договором,
кредитні кошти надаються строком до
14.09.2013 року (включно).

01.06.2012 року сторонами укладено
додатковий договір (а.с. 32, т. 1), згідно з
яким змінено умови кредитного
договору, зокрема, визначено, що банк
надає позичальнику кредитні кошти у
формі невідновлюваної кредитної лінії
для поповнення обігових коштів та для
здійснення конвертації заборгованості
з доларів США у гривню за курсом МВРУ на
день здійснення операції за цим
договором, з максимальним лімітом
заборгованості у сумі 5833725,86 грн.;
встановлено плату за користування
кредитними коштами у розмірі 15.5
процентів річних.

14.06.2013 року сторонами у справі укладено
додатковий договір (а.с. 37-36, т. 1), яким
змінено умови кредитування, визначені
кредитним договором, зокрема, кредитні
кошти у формі невідновлюваної
кредитної лінії надаються для
поповнення обігових коштів з лімітом
кредитування 4015725,86 грн; змінено строк
кредитування - до 13.06.2014 року (включно);
затверджено графік зменшення ліміту
кредитування.

Умови відповідного додаткового
договору від 14.06.2013 року неодноразово
змінювались шляхом внесення до нього
змін договорами №1 від 27.06.2013 року (а.с.
37, т. 1), № 2 від 24.07.2013 року (а.с. 38, т. 1) про
внесення змін.

24.07.2013 року сторонами укладено
додатковий договір № 10 (а.с. 39, т. 1),
відповідно до умов якого останні
домовились щодо внесення змін до
кредитного договору, що стосуються
об'єкта застави.

Додатковими договорами № 11 від 16.08.2013
року (а.с. 40, т. 1) та № 12 (а.с. 41, т. 1)
сторони виклали п. 2.1, п. 3.3.11 кредитного
договору у новій редакції; вказані
зміни стосуються умов забезпечення
повернення кредитних коштів.

Відповідно до п. 1.2 договору (з
урахуванням змін та доповнень
вищевказаними угодами та додатковими
договорами) позичальник зобов'язується
здійснити повернення отриманих
кредитних коштів згідно графіку
зменшення ліміту кредитування,
встановленого в додатковому договорі
від 14.06.2013, у валюті отриманих кредитних
коштів на відкритий йому рахунок для
погашення кредитних коштів та
процентів за користування (п. 2.3.
договору).

Частиною 1 ст. 1056 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Згідно з умовами кредитного договору (з
урахуванням змін та доповнень) сплата
процентів позичальником здійснюється
за фактичний строк користування
кредитними коштами; при розрахунку
процентів за користування кредитними
коштами приймається місяць рівний
календарній кількості днів та рік,
рівний 360 днів, якщо заборгованість в
інвалюті та рівний календарній
кількості днів, якщо заборгованість у
гривні (п. 2.5 договору з урахуванням
змін та доповнень).

Пунктом 2.6. договору (з урахуванням змін
та доповнень) сторони дійшли згоди про
те, що проценти за користування
кредитними коштами сплачуються
позичальником самостійно у валюті
отриманих кредитних коштів, за перший
місяць користування кредитними
коштами не пізніше останнього робочого
дня першого місяця користування
кредитними коштами за період з моменту
видачі кредитних коштів по 25-те число
першого місяця користування
кредитними коштами включно; у
подальшому проценти за користування
кредитними коштами сплачуються
позичальником щомісячно, за період з
26-го числа попереднього місяця по 25-те
число поточного місяця включно, не
пізніше останнього дня поточного
місяця, на рахунки погашення кредиту та
процентів.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, з чим погоджується колегія
суддів, на виконання умов кредитного
договору банком за заявками
позичальника надано кредитні кошти у
сумі 1000000,00 доларів США та 5857522,27 грн, що
підтверджується меморіальними
ордерами № 111467 від 13.06.2008 року (а.с. 63, т.
1) та № 925304 від 31.05.2012 року (а.с. 67, т. 1).

У зв'язку з несвоєчасним виконанням
позичальником своїх грошових
зобов'язань, з метою досудового
врегулювання спору, банк звернувся до
останнього з вимогою № 136/41 від 25.03.2014
року про повернення кредиту, сплату
процентів за користування кредитним
коштами та штрафних санкцій (а.с. 73-74, т.
1).

Проте, як вірно встановлено місцевим
судом, позичальник свої зобов'язання
щодо повернення кредиту та сплати
процентів за користування кредитними
коштами згідно умов кредитного
договору у повному обсязі не виконав,
доказів повернення кредиту та сплати
процентів за користування кредитом
позичальником суду не надано.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом,
несвоєчасну сплату процентів та/або
комісій за цим договором позичальник
сплачує банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діятиме протягом
відповідного порушення, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення; пеня сплачується окремо
від процентів, комісій та штрафу, що
підлягають сплаті відповідно до цього
договору (п.4.1. кредитного договору (з
урахуванням змін та доповнень) .

Факт неповернення позичальником
кредитних коштів та процентів за
користування кредитними коштами
підтверджується розрахунками наданими
позивачем та довідкою щодо обсягу
надходження грошових коштів,
підписаною уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію ПАТ "Банк Форум".

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується сторонами, що
заборгованість позичальника складає 4
015 725,86 грн. - заборгованість по
поверненню кредиту, 460 433,25 грн. -
заборгованість по процентам. Крім того,
за порушення виконання зобов'язань
позивачем нараховано пеню у сумі 52460,37
грн., що загалом складає 4 528 619,5 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника між закритим акціонерним
товариством "Будівельно-монтажне
управління № 53", правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Будівельно-монтажне управління №53»
(далі за текстом - іпотекодавець) та
акціонерним комерційним банком "Форум",
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Банк Форум"
(далі за текстом - іпотекодержатель)
укладено договір іпотеки від 11.06.2008
року № 2571 (а.с. 42-47, т. 1) (далі за текстом -
договір іпотеки), відповідно до умов
якого іпотекодавець забезпечує
виконання корпорацією "Альтіс-Холдинг"
зобов'язань за кредитним договором та
будь-яких додаткових угод до нього, які
можуть бути укладені у майбутньому, у
тому числі стосовно будь-яких
збільшень основного зобов'язання або
процентів за основним зобов'язанням.

Дослідивши матеріали справи, колегією
суддів встановлено, що вказаний
договір за своєю правовою природою є
договором іпотеки.

Частиною 1 ст. 575 Цивільного кодексу
України встановлено, що іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

В подальшому до договору іпотеки
вносились зміни та доповнення
додатковими договорами, укладеними
сторонами, зокрема додатковий договір
від 02.12.2011 року (а.с. 48, т. 1), договір про
внесення змін та доповнень від 04.04.2012
року (а.с. 49, т. 1), договір про внесення
змін та доповнень від 07.06.2012 року (а.с. 50,
т. 1), договір про внесення змін та
доповнень від 06.09.2012 року (а.с. 51, т. 1),
додатковий договір від 09.07.2013 року (а.с.
52-55, т. 1).

Відповідно п. 1.2 (з урахуванням змін та
доповнень) предметом іпотеки є
нерухоме майно, а саме:

- трикімнатна квартира № 246, що
знаходиться за адресою: Київська
область, м. Бориспіль, вулиця Робоча,
будинок № 19, загальною площею 67,90 кв.м.,
житловою площею 37,70 кв.м., що належить
Приватному акціонерному товариству
"Будівельно-монтажне управління №53" на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
(серія ЯЯЯ №930608), виданого
Бориспільською міською радою 03.03.2007
року;

- трикімнатна квартира № 260, що
знаходиться за адресою: Київська
область, м. Бориспіль, вулиця Робоча,
будинок № 19, загальною площею 67,20 кв.м.,
житловою площею 36,90 кв.м., що належить
Приватному акціонерному товариству
"Будівельно-монтажне управління №53" на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
(серія ЯЯЯ №930731), виданого
Бориспільською міською радою 05.04.2007
року;

- чотирикімнатна квартира № 288, що
знаходиться за адресою: Київська
область, м. Бориспіль, вулиця Робоча,
будинок № 19, загальною площею 81,30 кв.м.,
житловою площею 50,10 кв.м., що належить
Приватному акціонерному товариству
"Будівельно-монтажне управління №53" на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
(серія ЯЯЯ №930615), виданого
Бориспільською міською радою 03.03.2007
року;

- трикімнатна квартира № 296, що
знаходиться за адресою: Київська
область, м. Бориспіль, вулиця Робоча,
будинок № 19, загальною площею 68,20 кв.м.,
житловою площею 38,20 кв.м., що належить
Приватному акціонерному товариству
"Будівельно-монтажне управління №53" на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
(серія ЯЯЯ №930721), виданого
Бориспільською міською радою 05.04.2007
року;

- трикімнатна квартира № 328, що
знаходиться за адресою: Київська
область, м. Бориспіль, вулиця Робоча,
будинок № 19, загальною площею 68,20 кв.м.,
житловою площею 37,70 кв.м., що належить
Приватному акціонерному товариству
"Будівельно-монтажне управління №53" на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
(серія ЯЯЯ №930730), виданого
Бориспільською міською радою 05.04.2007
року;

- трикімнатна квартира № 332, що
знаходиться за адресою: Київська
область, м. Бориспіль, вулиця Робоча,
будинок № 19, загальною площею 67,50 кв.м.,
житловою площею 37,90 кв.м., що належить
Приватному акціонерному товариству
"Будівельно-монтажне управління №53" на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
(серія ЯЯЯ №930613), виданого
Бориспільською міською радою 03.03.2007
року;

- трикімнатна квартира № 353, що
знаходиться за адресою: Київська
область, м. Бориспіль, вулиця Робоча,
будинок № 19, загальною площею 68,10 кв.м.,
житловою площею 38,70 кв.м., що належить
Приватному акціонерному товариству
"Будівельно-монтажне управління №53" на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
(серія ЯЯЯ №930611), виданого
Бориспільською міською радою 03.03.2007
року;

Згідно ст. 572 Цивільного кодексу
України в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Статтею 589 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Умовами договору іпотеки встановлено,
що іпотекодержатель має право у
випадку невиконання основного
зобов'язання задовольнити свої вимоги
за рахунок предмета іпотеки шляхом
його реалізації у спосіб, визначений
цим договором та чинним законодавством
України (п. 3.4.1 договору).

Згідно п. 3.4.2 договору іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити вимоги в тому обсязі, які
є на момент фактичного задоволення,
зокрема, суму боргу, проценти, комісії,
неустойку, збитки, завдані
простроченням виконання, витрати,
пов'язані з утриманням та зверненням
стягнення на предмет іпотеки тощо.

Як визначено договором іпотеки,
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
відповідно до застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя (п.
5.4 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору, у разі
порушення умов основного зобов'язання
та/або умов цього договору,
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення, у якій зазначає
стислий зміст порушених зобов'язань,
заявляє вимогу про усунення порушення
не пізніше тридцятиденного строку та
попереджає про звернення стягнення на
предмет іпотеки у разі невиконання
відповідної вимоги.

Як визначено відповідним пунктом
договору, якщо протягом установленого
строку вимога іпотекодержателя
залишається без задоволення,
іпотекодержатель вправі розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до цього договору та
Закону України "Про іпотеку". При цьому,
як визначено договором іпотеки,
положення частини першої цього пункту
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

В силу статті 526 Цивільного кодексу
України та частини першої ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України). Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, у зв'язку з невиконанням
корпорацією "Альтіс-Холдинг" основного
зобов'язання за кредитним договором,
публічне акціонерне товариство "Банк
Форум" звернулось до відповідача із
повідомленням № 137/41 від 25.03.2014 року (а.с.
69-70, т. 1). У вказаному повідомленні
позивач повідомив про зміст порушених
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, а також заявив вимогу щодо
сплати суми заборгованості протягом
п'ятнадцятиденного терміну. При цьому,
у випадку відсутності можливості
виконати зобов'язання шляхом сплати
грошових коштів, відповідачу
запропоновано добровільно передати
предмет іпотеки банку у рахунок
погашення кредитної заборгованості
корпорації "Альтіс-Холдинг".

Вказане повідомлення отримане
відповідачем 01.04.2014 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення №01 9 (а.с. 72, т. 1).

Як визначено, ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про іпотеку", за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Приписами ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

З огляду на наведене, колегія суддів
зазначає про те, що господарський суд
прийшов до правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
згідно договору іпотеки в рахунок
погашення заборгованості.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що
Законом України «Про іпотеку»
встановлені два способи реалізації
предмета іпотеки: шляхом проведення
прилюдних торгів (в межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження») або застосування
процедури продажу, яка передбачена ст.
38 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів боа застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

В п. 42 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012р. №5
зазначено, що резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимоги та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціна на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

З огляду на вищевикладене, беручи до
уваги факт існування заборгованості,
неоплату її відповідачем після
отримання повідомлення про порушення
зобов'язань третьою особою, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що заявлені
вимоги щодо звернення стягнення на
належне відповідачу майно, яке є
предметом іпотеки, є обґрунтованими.

Щодо посилань апеллянта на
передчасність звернення позивача до
суду із позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 35 вказаного Закону у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення, у якому
зазначає: стислий зміст порушених
зобов'язань, вимогу про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Законом України «Про іпотеку»
передбачено 30-денний термін для
надання можливості боржнику виконати
зобов'язання до моменту звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Останнім реченням ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» визначено, якщо
протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, він має право прийняти
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

Подання ж до суду позовної заяви про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є тільки початковим етапом процедури.
Після цього, боржник та іпотекодавець
мають можливість виконати забезпечені
іпотекою зобов'язання. Тобто, якщо з
часу направлення вимоги
іпотекодержателя й до моменту
прийняття судом рішення минуло понад 30
днів, суд не вправі відмовляти в позові
на підставі недотримання
передбаченого законом строку.

Крім того, колегія суддів бере до уваги,
що ч. 2 ст. 35 Закону Украіни «Про
іпотеку» також визначено, що положення
ч. 1 цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду в
установленому законом порядку.

З наведеного слідує, що відсутність
опису вкладення у цінний лист не є
підставою для звільнення від звернення
стягнення на предмет іпотеки за
порушення зобов'язань.

Таким чином, посилання скаржника на
такі порушення позивачем як
відсутність опису вкладення та
передчасність звернення до суду є
безпідставними.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду Київської області
від 14.08.2014 року у справі №911/2214/14.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу корпорації
"Альтіс-Холдинг" на рішення
господарського суду Київської області
від 14.08.2014 року у справі №911/2214/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 14.08.2014 року у
справі №911/2214/14 залишити без змін.

3. Справу №911/2214/14 повернути до
господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
С.Г. Рудченко

Г.А. Жук