м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Публічного акціонерного товариства
До Житлово-будівельного
кооперативу "Медік-2"
Про стягнення 71 761,06 грн.
Суддя
Від позивача Левченко В.І. -
Від відповідача не
Публічним акціонерним
товариством «Київенерго» заявлений
позов до Житлово-будівельного
кооперативу "Медік-2" про стягнення 71 761,
Ухвалою суду від 14.07.2014 за зазначеною
вище позовною заявою порушено
призначено розгляд справи на 08.08.2014.
В судове засідання 08.08.2014 представник
позивача з'явився, підтримав позовні
вимоги в повному обсязі та подав
клопотання про долучення додаткових
документів до матеріалів справи.
В судове засідання 08.08.2014 представник
відповідача не з'явився, причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином та завчасно.
Ухвалою суду від 08.08.2014 відкладено
розгляд справи на 10.10.2014.
В судове засідання 10.10.2014 представник
позивача з'явився, надав суду заяву про
уточнення позовних вимог, зазначив, що
відповідачем було частково сплачено
заборгованість в розмірі 49 574,66 грн.
В судове засідання 10.10.2014 представник
відповідача не з'явився, причини неявки
суду не повідомив.
Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.
За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
10.10.2014, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК
Згідно ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами, оскільки відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи
відповідачем не подано.
Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 10.10.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -
01.02.2008 між позивачем та
відповідачем укладено договір № 620407 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді, відповідно до умов якого позивач
(Постачальник) зобов'язується виробити
та поставити теплову енергію
відповідачу (Споживач) для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
відповідач (Споживач) зобов'язується
отримати її та оплатити відповідно до
умов, викладених в договорі.
Згідно з пп. 2.2.1. та 2.3.1. Договору позивач
зобов'язаний постачати теплову енергію
у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із споживачем
для потреб опалення - в період
опалювального сезону, для гарячого
водопостачання - протягом року згідно
із заявленими споживачем величинами
приєднаного теплового навантаження
зазначеного в додатку 1, тоді як
відповідач зобов'язаний дотримуватись
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені в додатку 1, не допускаючи їх
перевищення та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії.
Відповідно до п9 Додатку 2до Договору
Відповідач зобов'язаний щомісячно з 12
по 15 число самостійно отримувати у
районному відділі теплозбуту платіжну
вимогу доручення на суму яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в
поточному місяці; табуляграму
фактичного споживання за попередній
період та акт звірки, який оформлює і
повертає один примірник постачальнику
протягом двох днів з моменту їх
Відповідно до пояснень позивача, ним
належним чином виконувалися
зобов'язання за Договором, тоді як
відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав,
внаслідок чого за період з 01.10.2011 по
01.06.2014 виникла заборгованість за
використану теплову енергію, яка
станом на 01.06.2014 становить 61 684,93 грн., що
підтверджується відомостями обліку
споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами) та
розрахунокм основного боргу за спожиту
Враховуючи наведене, позивач просить
суд стягнути з відповідача 61 684,93 грн.
основного боргу, 5 802,14 грн. - інфляційної
складової боргу, 4 273,99 грн. - 3% річних у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 620407 від 01.02.2008 про
постачання теплової енергії у гарячій
Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги є обґрунтованими, але
підлягають задоволенню частково з
Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 Цивільного
кодексу України, виникли цивільні
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України
до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.
Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Відповідно до
частини сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором енергопостачання.
Під час судового розгляду справи судом
було встановлено, що зобов'язання щодо
оплати заборгованості у розмірі 61 684,93
грн. відповідач у встановлений
Договором строк не виконав.
Як вбачається з довідки про
надходження коштів за спожиту від АК
"Київенерго" теплоенергію, відповідач
01.10.2014 сплатив позивачу кошти в рахунок
погашення заборгованості за спожиту
Таким чином, станом на день розгляду
справи, 10.10.2014, заборгованість
відповідача за надану теплову енергію
становить 12 110,27 грн.
Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011 р., припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові.
Таким чином, оскільки відповідачем
сплачено частково суму заборгованості
в розмірі 49 574,66 грн. в процесі розгляду
даної справи, та відсутністю в цій
частині позовних вимог предмету спору,
суд припиняє провадження у справі
відповідача частини основної
заборгованості в розмірі 49 574,66 грн.
Таким чином, станом на день розгляду
справи сума основної заборгованості що
підлягає до стягнення становить 12 110,27
З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що відповідачем було
порушено умови Договору, а також вимоги
ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК
Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу в розмірі 12 110,27 грн. нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.
Крім суми основної заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
5 802,14 грн. - інфляційної складової боргу,
4 273,99 грн. - 3% річних у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором .
Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача
збитків від інфляції та 3% річних з
простроченої суми, суд вважає його
обґрунтованим, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 5 802,14 грн.
-збитків від інфляції та 4 273,99 грн. - 3%
річних, підлягають задоволенню.
Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору підлягають
стягненню з відповідача на користь
На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, п.1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Житлово-будівельного
користь Публічного акціонерного
(дванадцять тисяч сто десять) грн.. 27
коп. - основної заборгованості, 4 273
(чотири тисячі двісті сімдесят три)
грн.. 99 коп. - 3% річних, 5 802 (п'ять тисяч
вісімсот дві) грн. 14 коп. - інфляційної
складової боргу, 1827 ( одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. - судового
3. Припинити провадження у справі №
відповідача частини основної
заборгованості в розмірі 49 574,66 грн.
4. Наказ видати після набрання рішенням
5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання

повного рішення 17.10.2014

Суддя
Л.В. Прокопенко