КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Справа№ 910/15056/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Хрипуна О.О.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання Вага
В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
Господарського суду м. Києва від
26.08.2014р. у справі №910/15056/14 (суддя
Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК»

до Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування"

про стягнення 26341,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Відповідача про стягнення суми
основного боргу з урахуванням індексу
інфляції в сумі 25262,41 грн. та 3% річних в
сумі 1079,13 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26.08.14р. задоволено позовні
вимоги частково. Рішення суду
мотивоване тим, що Відповідач в
порушення умов договору у визначені
строки оплату товару не провів, а отже є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання..

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 26.08.14р., прийняти нове
рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд не вірно вирахував інфляційне
збільшення боргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.14р.
апеляційну скаргу Відповідача
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 14.10.14р.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, суд встановив:

13.08.12р. між Позивачем та Відповідачем
було укладено договір поставки
№ЛВ-434/11-12.

Відповідно до п.1.1. договору Позивач
зобов'язався передати, а Відповідач
прийняти і оплатити продукцію
відповідно до специфікації, що
додається до договору і є його
невід'ємною частиною.

Згідно з п.5.1 договору Відповідач
зобов'язався здійснити оплату по факту
поставки товару, протягом 30
календарних днів з дати отримання на
підставі видаткової накладної шляхом
перерахування коштів на рахунок
Позивача.

Згідно специфікації № 1 від 13.08.12р.
Позивач зобов'язався поставити ствол
ручний, комбінований СРК-50, ДСТУ 2112-92 у
кількості 36 шт. вартістю 16200,00 грн. та
перехідники пожежні в асортименті
(50х70мм) у кількості 71 шт. вартістю 4473,00
грн. до 31.12.12р.

На виконання умов договору Позивач
поставив, а Відповідач прийняв товар
відповідно до специфікації №1 на
загальну суму 20673,00 грн., що
підтверджується матеріалами справи,
проте оплату за отриманий товар
Відповідач не здійснив.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
апеляційна скарга Відповідача не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Місцевим судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи
наявність заборгованості Відповідача
перед Позивачем в сумі 20673,00 грн.,
доказів протилежного Відповідачем
суду не надано, а відтак апеляційний
суд погоджується з висновком місцевого
суду, що позовна вимога Позивача про
стягнення з Відповідача
заборгованості за поставлений товар в
сумі 20673,00 грн. є обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Апеляційний суд погоджується з
висновком місцевого суду про
задоволення позовних вимог про
стягнення з Відповідача 2528,81 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та 3%
річних в сумі 1079,13 грн.

Разом з тим, апеляційний суд не може
погодитись з доводами Відповідача щодо
невірного нарахування місцевим судом
суми інфляційного збільшення суми
боргу.

Згідно з п.3.1.-3.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.13р. №14
інфляційні нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Відповідно до листа Верховного суду
України «Рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції під час розгляду судових
справ» від 03.04.97р. №62-97р для визначення
індексу за будь-який період необхідно
помісячні індекси, що складають
відповідний період, помножити між
собою.

При перемноженні усіх індексів
інфляції за період з жовтня 2012р. по
червень 2012р. отримаємо сукупний індекс
інфляції:
100,0/100%х99,9/100%х100,2/100%х100,2/100%х99,9/100%х
100,0/100%х100,0/100%х100,1/100%х100,0/100%х99,9/100%х99,3/100%х10
0,0/100%х100,4/100%х100,2/100%х100,5/100%х100,2/100%х100,6/100%х10
2,2/100%х103,3/100%х103,8/100%х101,0/100% = 1,16001.

1,16001 х 20673,00 грн. = 23201,81 грн. - 20673,00
грн. = 2528,81 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає рішення місцевого суду в
частині стягнення основного боргу з
урахуванням індексу інфляції в сумі
23201,81 грн. обґрунтованим та винесеним з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції згідно з ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
Господарського суду м. Києва від
26.08.2014р. у справі №910/15056/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 26.08.2014р. у справі №910/15056/14 залишити
без змін.

Повний текст постанови складено
16.10.2014р.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Судді
О.О. Хрипун

Г.В. Корсакова