КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р. Справа№ 910/11566/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Ретерук Н.О., за довіреністю;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна"

на рішення господарського суду
від 06.08.2014

у справі № 910/11566/14 (суддя:
Пригунова А.Б.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна"

до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Альфа
Страхування"

про стягнення 30 438, 52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 у справі № 910/11566/14 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Універсальна"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
06.08.2014 у справі № 910/11566/14 і прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна" на
рішення господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 у справі № 910/11566/14
передано на розгляд колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду у складі: Зеленіна
В.О. (головуючий), Синиці О.Ф., Шевченко
Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 колегію
суддів у зазначеному складі прийнято
до розгляду справу № 910/11566/14. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
06.10.2014.

06.10.2014 відповідач в судове засідання не
з'явився, повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, не
зважаючи на те, що був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги належним чином відповідно до
вимог ст. 64, 86 Господарського
процесуального кодексу України.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви (ч. 1
ст. 69 ГПК України).

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином.

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія
суддів вважає за необхідне здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

06.10.2014 представник позивача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
і просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів встановила
наступне.

22.03.2013 у місті Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля "Мерседес", державний номер
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_5, та автомобіля "Субару",
державний номер НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_6.

Внаслідок ДТП були завдані механічні
пошкодження автомобілю "Мерседес",
державний номер НОМЕР_1, який був
застрахований у позивача, згідно
договору добровільного страхування
наземного транспорту № 3014/256/000527.

Дорожньо - транспортна пригода
відбулася з вини водія автомобіля
"Субару", державний номер НОМЕР_2 -
ОСОБА_6, що підтверджується постановою
Подільського районного суду міста
Києва від 18.04.2013 р.

Згідно звіту про незалежну оцінку № 2195
від 02.04.2013 р., встановлена вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля "Мерседес",
державний номер НОМЕР_1 становить 34882, 23
грн.

На виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 3014/256/000527, на підставі
заяви страхувальника, звіту про
незалежну оцінку № 2195 від 02.04.2013 р.,
розрахунку суми страхового
відшкодування, а також на підставі
страхового акту № 15278/к/п від 21.04.2013 р. на
суму 30438,52 грн. Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Універсальна" виплатило на рахунок СП
ТОВ «АД «Україна мерседес бенц»
страхове відшкодування в розмірі 30438,52
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 33509 від 22.04.2013 р.

В зв'язку з тим, що цивільно - правова
відповідальність водія за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб під час експлуатації
наземного транспортного засобу -
автомобіля "Субару", державний номер
НОМЕР_2 застрахована Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Альфа Страхування" за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/7748018, ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
завдану майну встановлено у розмірі
50000, 00 грн. та нульову франшизу, позивач
звернувся до відповідача з претензією
про відшкодування в порядку регресу
шкоди.

Проте, відповідач відмовив у виплаті
страхового відшкодування на підставі
відсутності правових підстав для
розгляду та задоволення її посилаючись
на те, страхувальник позивача ОСОБА_5
згідно договору добровільного
страхування між позивачем та
страхувальником №3014/256/000527 від 18.03.2013
року не мала право керувати
транспортним засобом якщо вона не мала
вік - 23 роки. На момент
дорожньо-транспортної пригоди їй було
22 повних роки.

Стаття 22 Цивільного кодексу України
встановлює, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено
визначення: „Джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб".

Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З огляду на викладене вище, відповідач
є відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля "Мерседес",
державний номер НОМЕР_1, а до позивача
як страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором перейшло
право вимоги до особи, відповідальної
за завдану шкоду.

Однак, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог місцевий господарський
суд дійшов висновку про те, що у
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна" були
відсутні правові підстави для виплати
страхового відшкодування власнику
автомобіля "Мерседес", державний номер
НОМЕР_1., так-як дорожньо-транспортна
пригода сталась 22.03.2013 р., ОСОБА_5 було,
лише 22 повних роки, а відтак - на момент
вказаної події "Мерседес", державний
номер НОМЕР_1, автомобіль не мав
страхового захисту відповідно до умов
договору № 3014/256/000527 від 18.03.2013 р.

Проте, такий висновок суду є
безпідставним та необґрунтованим з
огляду на наступне.

18.03.2013 року був кладений договір
добровільного страхування між ПАТ «СК
«Універсальна» та ОСОБА_5 №3014/256/000527
строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін (ч.
4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами
притаманна наявність
взаємоузгодженого волевиявлення двох
осіб, спрямованого на виникнення
єдиного правового результату,
покликаного забезпечити реалізацію
обопільної чи самостійної мети кожної
з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Суд зазнає, що договір добровільного
страхування між ПАТ «СК«Універсальна»
та ОСОБА_5 №3014/256/000527, підписаний в
двосторонньому порядку повноваженими
представниками сторін без будь-яких
зауважень і застережень, не визнаний в
судовому порядку недійсним, що є
підставою для виникнення у сторін
цивільних прав та обов'язків.

До того ж, позивачем було визнано факт
настання страхового випадку в зв'язку з
чим виплачено страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 22 Закону України " Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів ", при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного Закону України "
Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів"
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 5 Закону України " Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні " визначено, що суб'єктами
оціночної діяльності є: суб'єкти
господарювання - зареєстровані в
установленому законодавством порядку
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз.10 ч. 2 ст. 7 зазначеного
Закону України, проведення оцінки
майна є обов'язковим у випадку
визначення збитків або розміру
відшкодування.

Згідно ст. 34 Закону України " Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні ", а також
п. 4.3 Методики товарознавчої експертизи
та оцінки колісних транспортних
засобів, затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України, як належний
доказ розміру заподіяної шкоди,
вартості та об'єму необхідних для
проведення відновлення пошкодженого
транспортного засобу робіт, - має бути
наданий відповідний звіт суб'єкта
оціночної діяльності.

Таким чином, звіт про незалежну оцінку
№ 2195, є належним доказом розміру
заподіяної шкоди, вартості та об'єму
необхідних для проведення відновлення
пошкодженого транспортного засобу
робіт, відповідно до ст. 34 Закону
України " Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні ", а також п. 4.3 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

В зв'язку з зазначеним вище, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
06.08.2014 у справі № 910/11566/14 прийняте з
неправильним застосуванням норм
процесуального та матеріального права,
що підтверджується фактичними
обставинами та матеріалами справи, а
тому підлягає скасуванню, з прийняттям
нового рішення про задоволення
позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 у справі № 910/11566/14
скасувати, прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна" задовольнити
повністю.

3. Резолютивну частину рішення
господарського суду міста Києва від
06.08.2014 у справі № 910/11566/14 викласти в
наступній редакції:

«1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна" задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Альфа
Страхування" (, адреса:
01025, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Універсальна" (, адреса:
01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд.
48А), 30438 (тридцять тисяч чотириста
тридцять вісім) грн. 52 коп. в порядку
регресу матеріальні збитки, 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Альфа
Страхування" (, адреса:
01025, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Універсальна" (, адреса:
01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд.
48А) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.
судового збору за розгляд справи судом
апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/11566/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко