ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" жовтня 2014 р.Справа № 916/3151/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Миколаївської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Миколаївського
морського порту)

до відповідача: Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря

про стягнення 6 120,17 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Краснощок О.О. -
довіреність №2898/10 від 12.08.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі Миколаївської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Миколаївського
морського порту) звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до Державної екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря, в якій просить суд стягнути з
відповідача основний борг у сумі 3 503
грн., пеню у сумі 983,54 грн., 3% річних у
сумі 158,70 грн., втрати від інфляції у
сумі 1 474,93 грн., а також витрати по
сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач послався на порушення
відповідачем умов укладених між ДП
"Миколаївський морський торговельний
порт" (правонаступником якого є
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України") та Державною
екологічною інспекцією
Північно-Західного регіону Чорного
моря договору №19-Р на надання
комунальних послуг та договору №20-Р
про спільне використання
технологічних електричних мереж від
24.01.2013р. в частині повної та своєчасної
сплати грошових коштів за надані
послуги.

Ухвалою суду від 11.08.2014р. було порушено
провадження у справі № 916/3151/14 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні.

Представник позивача у судове
засідання 13.10.2014р. не з'явився, не
зважаючи на належне повідомлення про
час та місце розгляду справи у
попередньому судовому засіданні, про
що свідчить відповідна відмітка у
повідомленні про відкладення (т.2 а.с.9).

Відповідач у судовому засіданні
13.10.2014р. надав суду відзив на позовну
заяву (т.2 а.с.16-17), в якому просив суд у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. При цьому представник позивача
проти наявності основної
заборгованості не заперечував та
зазначив, що борг у сумі 3 503 грн. не було
сплачено інспекцією у зв'язку з
відсутністю належного фінансування.

Приймаючи до уваги, що необґрунтоване
затягування розгляду справи
суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, учасником якої є
Україна, стосовно права кожного на
розгляд його справи судом упродовж
розумного строку, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі позивача
за наявними в ній матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, надані під час судового
розгляду, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку, суд дійшов
наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.10.2012р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Миколаївській області (Орендодавець)
та Державною екологічною інспекцією
Північно-Західного регіону Чорного
моря (Орендар) було укладено договір
№РОФ-1118 оренди державного нерухомого
майна, розташованого за адресою: м.
Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1, що
знаходиться на балансі ДП
"Миколаївський морський торговельний
порт" (т.1 а.с.26-28), відповідно до умов
якого Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в строкове платне користування
державне нерухоме майно - нежитлові
приміщення другого поверху
адміністративно-побутової будівлі,
загальною площею 168,60 кв.м., згідно з
планом розміщення орендованих
приміщень, розташовані за адресою: вул.
Громадянський узвіз, 1, м. Миколаїв,
залишкова вартість якого станом на
09.08.2012р. становить 46 371 грн.

Як встановлено судом, 24.01.2013р. між ДП
"Миколаївський морський торговельний
порт" (правонаступником якого є ДП
"Адміністрація морських портів
України") (власник мереж) та Державною
екологічною інспекцією
Північно-Західного регіону Чорного
моря (споживач) укладено договір №19-Р
про надання комунальних послуг (т.1
а.с.52-54), відповідно до умов якого
власник мереж надає послуги споживачу
на орендованих споживачем об'єктах
згідно договору оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності від 22.10.2012р. №РОФ-1118, щодо
опалення орендованих приміщень, які
розташовані за адресою: м. Миколаїв,
вул. Громадянський узвіз, 1 (будівля
інв.№5082); користування водою та
водовідведенням; обслуговування та
утримання зовнішніх теплових,
водопровідних, каналізаційних мереж та
каналізаційної насосної станції, а
споживач приймає вказані послуги та
оплачує їх вартість на умов цього
договору. Договір набирає сили з
моменту підписання його обома
сторонами і діє по 31.12.2013р., а в частині
розрахунків до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань (п. 7.1.
договору).

Згідно п. 3.1. споживач щомісячно до 10-го
числа місяця, наступного за звітним
отримує у власника мереж рахунки за
послуги щодо опалення орендованих
приміщень, користування водою та
водовідведенням; обслуговування та
утримання зовнішніх теплових,
водопровідних, каналізаційних мереж та
каналізаційної насосної станції і
оплачує їх до 20-го числа місяця,
наступного за звітним.

Оплата за опалення орендованих
приміщень, користування водою та
водовідведенням; обслуговування та
утримання зовнішніх теплових,
водопровідних, каналізаційних мереж та
каналізаційної насосної станції
здійснюється згідно з розрахунком
вартості комунальних послуг, який є
невід'ємною частиною цього договору (п.
3.2. договору).

Крім того, 24.01.2013р. між ДП "Миколаївський
морський торговельний порт"
(правонаступником якого є ДП
"Адміністрація морських портів
України") (власник мереж) та Державною
екологічною інспекцією
Північно-Західного регіону Чорного
моря (користувач) укладено договір №20-Р
про спільне використання
технологічних електричних мереж (т.1
а.с.85-90), відповідно до умов якого
власник мереж зобов'язався забезпечити
передачу електричної енергії в межах
величин, дозволених користувачу до
використання, а користувач - своєчасно
сплачувати за використання
технологічних електричних мереж та
отримані послуги по
електрозабезпеченню, в тому числі за
перетікання реактивної електричної
енергії. Договір укладається на строк
до 31.12.2013р. включно, набирає чинності з
моменту підписання його обома
сторонами та вважається продовженим на
кожний наступний календарний рік на
тих же умовах, якщо за місяць до
закінчення цього терміну не буде
заявлено користувачем про відмову від
цього договору або його перегляд (п.10.1.
договору).

Користувач відповідно до п. 4.3. договору
зобов'язався до 20 числа кожного місяця,
наступного за звітним, здійснювати
оплату за використання технологічних
електричних мереж власника мереж, а
також за електрозабезпечення за
розрахунковий період згідно приладів
обліку користувача.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком
кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої обов'язки за договорами
виконав належним чином, надавши
відповідачу послуги щодо опалення
орендованих приміщень, користування
водою та водовідведенням,
обслуговування та утримання зовнішніх
теплових, водопровідних,
каналізаційних мереж та
каналізаційної насосної станції, а
також забезпечивши передачу
електричної енергії, у підтвердження
чого між сторонами були підписані акти
надання послуг та позивачем виставлені
відповідачу рахунки на оплату послуг
на загальну суму 22 017,31 грн. (т.1 а.с.61-84).

Однак, в порушення взятих на себе
зобов'язань, Державна екологічна
інспекція Північно-Західного регіону
Чорного розрахувалась лише частково за
надані послуги, сплативши 18 514,31 грн.,
несплаченою залишилась сума у розмірі 3
503 грн.

Враховуючи, що наявність основної
заборгованості у сумі 3 503 грн.
підтверджується матеріалами справи та
відповідачем не спростована, суд
доходить висновку щодо задоволення
вимог позивача в цій частині.

При цьому, заперечення відповідача
щодо неможливості сплати боргу з
огляду на відсутність фінансування
судом до уваги не приймаються,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 82 ГПК України,
обираючи при прийнятті рішення правову
норму, що підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 111-16
цього Кодексу. Аналогічні положення
містяться також у ст. 111-28 ГПК України.

Згідно з висновком Верховного Суду
України, викладеним у постанові
Верховного Суду України від 15.05.2012р. у
справі 11/466, з огляду на положення
частини другої статті 617 ЦК, частини
другої статті 218 ГК та рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України" від 18 жовтня 2005 року,
відсутність бюджетних коштів не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені у розмірі 983,54 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За приписами частини першої статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу
України встановлено, що пеня за
прострочку платежу встановлюється за
згодою сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.1. договору №19-Р за
прострочення оплати рахунків власника
мереж з споживача стягується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, діючої за період,
за який нараховується пеня, включаючи
день сплати.

Згідно п. 8.2.1. договору №20-Р за внесення
платежів, передбачених пунктом 4.3.
цього договору, з порушенням терміну,
визначеного відповідним додатком до
цього договору, з користувача
стягується пеня у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла у
період, за який нараховується пеня, від
несплаченої суми за кожен день
прострочення до повної сплати
заборгованості.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача пені цілком
обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до ст. 83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233
ГК України, яка цілком кореспондується
із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

За таких обставин, враховуючи надане
законом право суду на зменшення
розміру штрафних санкцій, заявлених до
стягнення, з урахуванням того, що
наявність будь-яких збитків,
викликаних простроченням відповідача,
позивачем не доведена та подібні
вимоги ним не заявлялися, а також
приймаючи до уваги часткову сплату
відповідачем, який є державною
установою, за наявності факту
скорочення бюджетних надходжень на 70%,
суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК
України, ч.1 ст. 233 Господарського
кодексу України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК
України, вважає за правомірне зменшити
нараховані позивачем штрафні санкції у
вигляді пені до 1 грн.

Аналізуючи вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних у сумі
158,70 грн. та інфляційних витрат у сумі 1
474,93 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Суд, враховуючи вищезазначене,
перевіривши розрахунок 3% річних та
індексу інфляції, наведений позивачем
у позовній заяві, вважає розрахунок
позивача вірним та вимоги в цій частині
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI господарського
процесуального кодексу України" у разі
коли господарський суд на підставі
пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір
неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а
також те, що спір між сторонами виник
внаслідок неправильних дій
відповідача, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача, відповідно до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря (65114, м. Одеса, 12-А Лінія 6-ї
станції Люстдорфської дороги, буд. 22,
) на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (01135, м. Київ, проспект
Перемоги, буд 14, ) в особі
Миколаївської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (Адміністрація
Миколаївського морського порту) (54020, м.
Миколаїв, вул. Заводська, 23, ) основну заборгованість у розмірі
3 503 /три тисячі п'ятсот три/ грн., пеню у
розмірі 1 /одна/ грн., 3 % річних у розмірі
158 /сто п'ятдесят вісім/ грн. 70 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 1 474 /одна
тисяча чотириста сімдесят чотири/ грн.
93 коп., а також витрати по сплаті
судового збору у сумі 1 827 /одна тисяча
вісімсот двадцять сім/ грн.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя
Ю.М. Щавинська