ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 918/284/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівГоголь Т.Г., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скарги Державного підприємства
"Радивилівський комбінат
хлібопродуктів"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 30.07.14у
справі№918/284/14 Господарського суду
Рівненської областіза
позовомЗаступника Рівненського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі органу, уповноваженого
представляти відповідні функції в
спірних відносинах Державне агентство
резерву УкраїнидоДержавного
підприємства "Радивилівський комбінат
хлібопродуктів"простягнення 182 297,00
грн.В судовому засіданні взяли участь
представники:
від позивача: Михайлець О.В. - за дов. від
16.05.14;
від прокуратури: Кривоклуб Т.В. - прок.
ГПУ, посві. №000762;
від відповідача: не з'явилися, проте
належно повідомлені про час і місце
розгляду касаційної скарги.

Заступником Рівненського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Державного агентства резерву
України у березні 2014 року заявлений
позов про стягнення з Державного
підприємства "Радивилівський комбінат
хлібопродуктів" 182 297,00 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор
вказував на порушення відповідачем
зобов'язань зі сплати коштів за
договором про переведення боргу від
26.08.03 №68/187 П та додатковою угодою до
нього від 26.08.03, укладеного між ВАТ
"Харківський тракторний завод ім.
С.Орджонікідзе", відповідачем та
позивачем. Прокурор посилався також на
приписи статей 11, 264, 509, 520, 526 Цивільного
кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України,
пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів".

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 15.04.14,
ухваленим суддею Торчинюком В.Г., у
задоволенні позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції установив
порушення відповідачем зобов'язань зі
сплати коштів за договором про
переведення боргу від 26.08.03 №68/187 П,
проте відмовив у позові через сплив
строку позовної давності. При цьому,
суд виходив з того, що право вимоги
сплати спірних коштів виникло у
позивача з 01.01.04, відтак трирічний строк
позовної давності для звернення з
даними вимогами закінчився 01.01.07. Суд
керувався приписами статей 11, 256, 257, 258,
260, 253-255, 267, 509, 520, 521, 526, 530, 610, 612, 626
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України.

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Гудак А.В., -
головуючого, Сініцина Л.М., Олексюк Г.Є.,
постановою від 30.07.14, перевірене
рішення у справі скасував та прийняв
нове рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача 182 297,00
грн. Суд апеляційної інстанції,
погодився з висновком місцевого суду
про доведеність факту порушення
відповідачем зобов'язань зі сплати
спірних коштів, втім визнав помилковим
висновок місцевого суду про сплив
строку позовної давності. Суд
апеляційної інстанції зазначив, що на
час укладення договору про переведення
боргу Державне підприємство
"Радивилівський комбінат
хлібопродуктів" належало до сфери
управління Державного комітету
України з державного матеріального
резерву, підставою виникнення
заборгованості за договором від 26.08.03 є
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей з боку ВАТ
"Харківський тракторний завод ім.
С.Орджонікідзе", відтак згідно пункту 6
частини 1 статті 268 Цивільного кодексу
України на данні вимоги не поширюється
позовна давність. Апеляційний суд
керувався постановою пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29.05.13,
приписами статей 11, 268, 509, 520, 521, 513, 629
Цивільного кодексу України.

Державне
підприємство "Радивилівський комбінат
хлібопродуктів" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
постанову у справі скасувати, а
матеріали справи скерувати для нового
розгляду до апеляційного суду.
Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує на порушення апеляційним судом
приписів статей 268, 604 Цивільного
кодексу України, статей 34, 35, 36, 43, 47, 101
Господарського процесуального кодексу
України, положень Закону України "Про
державний матеріальний резерв" та
незастосування судом вимог статей 197 -
202 Цивільного кодексу УРСР, Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного
кодексу України, статей 174, 175
Господарського кодексу України ,
статей 253, 267, 662, 664, 712 Цивільного кодексу
України, статті 34 Закону України "Про
дорожній рух". Окрім цього, наголошує
скаржник на тому, що зобов'язання, які
виникли з договору про перевід боргу не
є новацією, а відтак до них не можуть
застосовуватись частина 6 статті 268
Цивільного кодексу України. Скаржник
вважає, що договір про переведення
боргу є змішаним, тому до нього
підлягають застосуванню норми які
регулюють відносини договору купівлі -
продажу, поставки, договору на користь
третьої особи. Скаржник вказує на
безпідставність відмови апеляційного
суду у задоволенні його клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
листа від 14.12.10. Разом з цим, скаржник
зауважує на тому, що переривання
перебігу строку позовної давності може
мати місце тільки в межах строку
позовної давності, а не після його
спливу. Від
Заступника Рівненського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, Державного агентства
резерву України відзивів на касаційну
скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд
України, заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В., та пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників позивача та прокуратури
, переглянувши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що 26.08.03 між
Відкритим акціонерним товариством
"Харківський тракторний завод ім. С.
Орджонікідзе" - первісним боржником,
Державним підприємством
"Радивилівський КХП" - новим боржником,
та Державним комітетом України з
державного матеріального резерву
(правонаступником якого є Державне
агентство резерву України) -
кредитором, укладено договір про
перевід боргу № 68/187П. За умовами пункту
1 цього договору сума основного боргу
первісного боржника перед кредитором
становить 10 049 050,00 грн. відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 01.12.99 № 1315-рс. Пунктом 2
договору сторони визначили, що розмір
боргу, що переводиться з первісного
боржника на нового боржника,
визначається у додатковій угоді № 1,
яка укладається в письмовій формі,
підписується уповноваженими особами
сторін та є невід'ємною частиною даного
договору. Пунктом 3 договору сторони
визначили, що новий боржник після
підписання даного договору стає
безпосереднім боржником перед
кредитором в сумі переведеного боргу і
зобов'язаний погасити борг в грошовій
формі шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок кредитора, на
умовах і в строки, визначені у
додатковій угоді №2. Згідно з пунктом 4
договору первісний боржник
зобов'язаний відшкодувати новому
боржнику борг, який переводиться за
даним договором, незалежно від
виконання зобов'язань новим боржником
щодо погашення боргу кредитору, в
порядку та строки зазначені в
додаткових угодах до цього договору.
Разом з цим, як установлено судами, 26.08.03
між тими ж сторонами, укладено
додаткову угоду № 1, за умовами якої
первісний боржник у відповідності до
умов договору про переведення боргу
№68/187П частково переводить свій борг
перед кредитором на нового боржника в
сумі 219 697, 00 грн. Пунктом 5 цієї
додаткової угоди сторони погодили, що
первісний боржник зобов'язаний в строк
до 20.09.03 поставити в місце зазначене в
письмовому повідомленні нового
боржника один трактор марки ХТЗ-16131 за
ціною 219 697,00 грн. Водночас, 26.08.03
додатковою угодою № 2 ті ж сторони
погодили, що згідно з додатковою
угодою № 1 до договору про перевід
боргу № 68/187П заборгованість
переведена з Відкритого акціонерного
товариства "Харківський тракторний
завод ім. С. Орджонікідзе" на Державне
підприємство "Радивилівський КХП"
складає 219 697,00 грн. Пунктом 2 додаткової
угоди №2 сторони визначили, що новий
боржник стає безпосереднім боржником
перед кредитором на суму 219 697,00 грн. і
зобов'язаний погасити борг в грошовій
формі шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок кредитора до
31.12.03. Як убачається з матеріалів
справи, предметом судового розгляду є
вимога Заступника Рівненського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері заявлена в
інтересах держави в особі Державного
агентства резерву України про
стягнення з Державного підприємства
"Радивилівський комбінат
хлібопродуктів" 182 297,00 грн. Підставою
позову прокурором визначено
невиконання відповідачем зобов'язань
зі сплати коштів за договором про
перевід боргу від 26.08.03 №68/187П.
Відповідно до пунктів 4, 9, 10 Прикінцевих
та Перехідних положень Цивільного
кодексу України (який набрав чинності
01.01.04) цей Кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності. З
матеріалів справи убачається, що
пунктом 13 договору про переведення
боргу сторони визначили, що договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
виконання ними своїх зобов'язань за цим
договором. Виходячи з того, що спірні
правовідносини виникли з договору від
26.08.03, який на даний час, за твердженням
позивача та прокуратури, не виконаний,
тобто продовжує існувати, до даних
цивільних відносин підлягають
застосуванню положення Цивільного
кодексу України. Відповідно до статті
509 Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона, боржник,
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, кредитора, певну дію, зокрема
сплатити гроші тощо, або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Згідно з приписами статті 11
Цивільного кодексу України однією з
підстав виникнення цивільних прав і
обов'язків є договір. Відносини із
заміни сторони у зобов'язанні
врегульовані Главою 47 Цивільного
кодексу України. Відповідно до статті
510 Цивільного кодексу України
сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор. При цьому, боржником у
зобов'язанні є учасник зобов'язальних
відносин, на якого покладено певний
цивільно - правовий зв'язок на користь
кредитора, а кредитором є учасник
зобов'язальних відносин, який
відповідно до умов зобов'язання має
право вимагати від боржника вчинити
певні дії або утриматись від їх
вчинення. Правове регулювання заміни
боржника у зобов'язанні здійснюється
на підставі статей 520 - 522 Цивільного
кодексу України. За приписами статті 520
вказаного Кодексу боржник у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом. Аналогічні
положення містила і стаття 201
Цивільного кодексу УРСР. Статтею 521
Цивільного кодексу України визначено,
що форма правочину щодо заміни
боржника у зобов'язанні визначається
відповідно до положень статті 513 цього
Кодексу, за приписами якої правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові. Згідно
зі статтею 522 вказаного Кодексу новий
боржник у зобов'язанні має право
висунути проти вимоги кредитора всі
заперечення, що ґрунтуються на
відносинах між кредитором і первісним
боржником. За приписами статей 525, 526, 629
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства;
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається; договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Дана норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.
Дослідивши усі обставини справи та
зібрані у справі докази, судами обох
інстанцій установлено, що на виконання
умов додаткової угоди №1 Відкритим
акціонерним товариством "Харківський
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе"
поставлено Державному підприємству
"Радивилівський комбінат
хлібопродуктів" трактор марки ХТЗ-16131.
Установлено судами і те, що відповідач
за договором про перевід боргу №68/187П
розрахувався частково, сплативши за
період з 2004 року до 2008 року 37 400,00 грн.,
відтак заборгованість останнього
перед Державним агентством резерву
України становить 182 297,00 грн. Відтак,
судами попередніх інстанцій
установлений факт порушення
відповідачем, як новим боржником,
зобов'язань зі сплати спірних коштів за
договором №68/187П. При цьому, скасовуючи
рішення у справі та задовольняючи
позовні вимоги, суд апеляційної
інстанції, правильно застосував
приписи законодавства щодо строку
позовної давності. Право на
задоволення позову або право на позов у
матеріальному розумінні - це право
позивача вимагати від суду задоволення
позову. Зі спливом позовної давності
особа втрачає право на позов саме в
матеріальному розумінні, тобто сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові, при цьому, правила про
позовну давність мають
застосовуватися тоді, коли буде
доведено існування самого
суб'єктивного права. Як убачається з
матеріалів справи, підставою даного
позову визначено невиконання
відповідачем зобов'язань зі сплати
коштів за договором про перевід боргу
від 26.08.03 та додатковою угодою до нього.
Виходячи з приписів наведених норм, а
саме статей 520, 521, 522 Цивільного кодексу
України, заміна особи у зобов'язанні є
одним з видів переведення боргу,
наслідком якого є вибуття первісного
боржника із зобов'язання і вступ у
зобов'язання нового боржника, тобто
відбувається заміна суб'єктного складу
зобов'язання із збереженням первісного
змісту такого зобов'язання. Таким
чином, переведення боргу на нового
боржника є внутрішньою зміною у
зобов'язанні. Судом апеляційної
інстанції установлено, що підставою
виникнення заборгованості, яка є
предметом договору №68/187П, є
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву первісним
боржником - Відкритим акціонерним
товариством "Харківський тракторний
завод ім.С.Орджонікідзе". Отже, правовою
природою спірних коштів є невиконання
зобов'язань, що випливають із Закону
України "Про державний матеріальний
резерв". Як установлено судом
апеляційної інстанції, право вимоги
виконання зобов'язання відповідачем за
договором №68/187П виникло у позивача з
01.01.04. При цьому, апеляційним судом
підставно враховано, що з 01.01.04 набрав
чинності Цивільний кодекс України і
приписами статті 268 цього Кодексу
визначено перелік вимог, на які позовна
давність не поширюється. Законом
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів" від 12.05.04 №1713-IV
(який набрав чинності з дня офіційного
опублікування 30.06.04) до статті 268
Цивільного кодексу України внесено
зміни, котрими передбачено, що позовна
давність не поширюється на вимогу
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює управління державним
резервом, стосовно виконання
зобов'язань, що випливають із Закону
України "Про державний матеріальний
резерв". Законом України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо діяльності Міністерства
фінансів України, Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України, інших центральних органів
виконавчої влади, діяльність яких
спрямовується та координується через
відповідних міністрів" від 16.10.12 №5463- IV
змінено редакцію пункту 6 статті 268
Цивільного кодексу України і
визначено, що на вимогу центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
матеріального резерву, стосовно
виконання зобов'язань, що випливають із
Закону України "Про державний
матеріальний резерв". Враховуючи те, що
Державне агентство резерву України є
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву, і
дані позовні вимоги стосуються
виконання зобов'язань, що випливають із
Закону України "Про державний
матеріальний резерв", суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про непоширення на вимоги
цього позову строку позовної давності.
Посилання апеляційного суду у тексті
постанови на те, що часткова сплата
відповідачем коштів у сумі 37400,00 грн.,
лист від 14.12.10, акти звірки від 01.12.09, від
28.12.12, від 12.12.13 свідчать про визнання
відповідачем боргу і спростовують
доводи відповідача щодо спливу строку
позовної давності, не мають
визначального правового навантаження
при вирішенні даного спору, оскільки
обставини щодо переривання чи не
переривання строку позовної давності
мають значення у разі встановлення
строку, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу. З
огляду на те, що судом апеляційної
інстанції установлений факт порушення
відповідачем зобов'язань зі сплати
спірних коштів, та враховуючи
непоширення на вимоги даного позову
строку позовної давності, висновок
апеляційного суду про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача боргу у заявленому розмірі
визнається правомірним. Твердження
скаржника про те, що зобов'язання, які
виникли з договору про перевід боргу не
є новацією, а відтак до них не можуть
застосовуватись приписи частини 6
статті 268 Цивільного кодексу України
визнається неспроможним, оскільки за
приписами статті 604 Цивільного кодексу
України новацією є припинення
зобов'язання за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами шляхом укладення нового
зобов'язання, втім, в даному випадку,
правова природа боргу, який виник у
Відкритого акціонерного товариства
"Харківський тракторний завод
ім.С.Орджонікідзе" перед Державним
агентством резерву України не
змінилась з укладенням договору про
перевід боргу, а відбулась лише заміна
сторони, яка має виконати зобов'язання.
Довід касаційної скарги про
безпідставність відмови апеляційного
суду у задоволенні його клопотання
щодо призначення почеркознавчої
експертизи листа від 14.12.10 також не може
бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки за
приписами статті 41 Господарського
процесуального кодексу України
експертиза призначається, коли для
вирішення справи необхідні специфічні
знання в певній галузі і призначення
судової експертизи є правом
господарського суду, яке він
використовує для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні спору і
потребують спеціальних знань. Як
убачається зі змісту постанови у
справі, суд апеляційної інстанції
розглянув клопотання позивача про
призначення почеркознавчої експертизи
та мотивовано відхилив його з
посиланням на те, що матеріали справи
містять необхідні документи для
вирішення спору без залучення
експертів. Інші доводи, викладені в
касаційній скарзі також не можуть бути
підставою для скасування постанови у
справі, оскільки не спростовують
установлених апеляційним судом
обставин справи та ґрунтуються на
переоцінці доказів, яка за приписами
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
знаходиться поза межами компетенції
суду касаційної інстанції. Відтак,
підстав для скасування постанови суду
апеляційної інстанції та задоволення
касаційної скарги не вбачається.
Витрати за розгляд касаційної скарги
покладаються на скаржника.
Враховуючи
викладене та керуючись статтями 1115, 1117,
1118, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
30.07.14 у справі №918/284/14 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Радивилівський комбінат
хлібопродуктів" залишити без
задоволення.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець