ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.Справа № 922/4068/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків про
стягнення коштів в розмірі 150000,00 грн. за
участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_3 (за
довіреністю від 14.10.2013р.);

представник відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особи-підприємець
ОСОБА_1, м. Харків, звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків, в
якому просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 150000,00 грн.
позикових коштів, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - частку
земельної ділянки площею 0,6193 га,
розташовану на території Харківського
району Харківської області Південної
міської ради (кадастровий номер
земельної ділянки :04:005:0010).

Ухвалою господарського суду від 22.09.2014
року прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на
02.10.2014р. об 11:30 год.

Ухвалою господарського суду від
02.10.2014р. розгляд справи відкладався на
16.10.2014р. о 12:00 год.

16.10.2014р., через канцелярію
господарського суду позивачем надано
заяву про уточнення позовних вимог (вх.
№ 36570), в якій позивач просить суд:

1. Визнати дійсним договір іпотеки б/н
від 18.01.2013 року укладений між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 щодо
передачі в іпотеку частки земельної
ділянки площею 0,6193 га, розташованої на
території Харківського району
Харківської області, Південної міської
ради (загальна площа земельної ділянки
0,7854 га; кадастровий номер земельної
ділянки :04:005:0010).

2. Виділити у власність Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 із земельної
ділянки площею 0,7854 га, кадастровий
номер земельної ділянки :04:005:0010,
земельну ділянку площею 0,6193 га згідно
кадастрового плану земельної ділянки
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_5 Південної міської ради
Харківського району Харківської
області від 07.07.2007 року складеного ТОВ
«Геобудпроект».

3. Визнати право власності Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на земельну
ділянку площею 0,6193 га Південної
міської ради Харківського району
Харківської області, виділену із
земельної ділянки площею 0,7854 га,
кадастровий номер земельної ділянки
:04:005:0010, та визначену згідно
кадастрового плану земельної ділянки
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_5 на території Південної
міської ради Харківського району
Харківської області від 07.07.2007 року
складеного ТОВ «Геобудпроект».

Проаналізувавши зміст поданої
позивачем заяви про уточнення позовних
вимог, суд дійшов висновку про те, що
подана позивачем заява за своєю
правовою природою є заявою про зміну
предмета позову. Такий висновок суду
повністю узгоджується із правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною у п.3.11 Постанови
Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року, в якій
зазначено що статтею 22
Господарського процесуального
Кодексу не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п.
Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Згідно частини 5 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

При цьому суд зазначає, що Положення
частини п'ятої статті 22, які
встановлюють строки зміни позивачем
предмета або підстави позову, а також
строки подання відповідачем
зустрічного позову, визнано
конституційним згідно з Рішенням
Конституційного Суду N 17-рп/2011 (
v017p710-11 ) від 13.12.2011 року.

Враховуючи, що вказана заява подана до
початку розгляду справи по суті, суд
приймає її до розгляду як таку, що не
суперечить інтересам сторін та діючому
законодавству, розгляд справи
продовжено з її урахуванням.

Представник позивача у призначеному
судовому засіданні 16.10.2014р. позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні, з урахуванням поданої
заяви про зміну предмету позову.

Представник відповідача у призначене
судове засідання 16.10.2014р. не з'явився.
Матеріали справи містять відзив
позивача на позов (вх. № 36570), в якому
відповідач проти позову не заперечує
та просить розглядати справу за
відсутності представника відповідача.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими
матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 18 січня
2013 року між позивачем та відповідачем
було укладено договір позики №1/02, за
умовами якого відповідачем було
отримано грошову суму у розмірі 150000
гривень.

В забезпечення виконання договору
позики №1/02 від 18.01.2013 р., між сторонами
був укладений іпотечний договір № б/н
від 18.01.2013 р.

Згідно п. 1.1. договору іпотеки б/н від 18
січня 2013 року, предметом іпотеки
визначено частину земельної ділянки
загальною площею 0,7854 га, кадастровий
номер земельної ділянки :04:005:0010, а
саме земельну ділянку площею 0,6193 га,
яка належить відповідачу на праві
приватної власності, що
підтверджується договором
купівлі-продажу частки земельної
ділянки від 25 вересня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрованого за № 6927.

Предмет іпотеки був переданий
відповідачем в якості забезпечення
останнім зобов'язань, які закріплено в
договорі позики №1/02 від 18.01.2013 р.
Загальна вартість предмета застави, на
момент укладання вказаних вище
договорів узгоджена сторонами в сумі
100000 гривень.

Договором іпотеки № б/н від 18.01.2013 р.
визначений обов'язок відповідача по
підготовці правоустановчих документів
та несенню витрат на нотаріальне
посвідчення правочину, але відповідач
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору іпотеки № б/н від
18.01.2013 р., посилаючись на відсутність
можливості нести витрати за
нотаріальне посвідчення даного
правочину.

Відповідно до п. 5.4. договору іпотеки б/н
від 18.01.2013 року та ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки може здійснюватись у
позасудовому порядку шляхом передачі
права власності іпотекодержателю на
підставі застереження викладеного в п.
5.4. договору іпотеки б/н від 18.01.2013 року.
Застереження викладене в п. 5.4. договору
іпотеки б/н від 18.01.2013 року
прирівнюється до договору про
задоволення вимог іпотекодержателя і є
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на предмет
іпотеки.

За умовами договору позики №1/02 від
18.01.2013 р. відповідач зобов"язувався
повернути грошову суму у розмірі 150000,00
грн. у строк до 01.07.2014 р.

Пунктом 4 договору позики передбачено,
що у разі прострочки виконання своїх
зобов'язань по поверненю суми позики,
відповідач зобов'язаний сплатити штраф
у розмірі 30% від суми невиконаного
зобов'язання. При цьому виплата
штрафних санкцій не звільняє
відповідача від виконання основного
зобов'язання.

Як зазначив позивач, відповідач своїх
зобовязань щодо повернення суми позики
не виконав.

Таким чином, станом на момент подання
даного позову, відповідач має
заборгованість перед позивачем у
розмірі 150000,00 грн. основного боргу та
45000,00 грн. - штрафних санкцій за
невиконання зобов'язання.

Враховуючи викладені вище обставини,
позивач звернувся до господарського
суду з відповідним позовом, надаючи
правову оцінку якому, відповідно до
викладених обставин, суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом та припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених законом або договором, а
згідно статті 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач і
відповідач досягли згоди з усіх
істотних умов договору іпотеки.
Сторонами визнається факт часткового
виконання договору іпотеки б/н від 18
січня 2013 року, а саме передання за актом
предмета іпотеки позивачеві.

Враховуючи зазначене судом
встановлено, що договір іпотеки б/н від
18 січня 2013 року є дійсним відповідає
волевиявленню сторін та частково ними
виконаний.

Відповідач листом від 25.08.2014 року
повідомив позивача про те, що його
право власності на предмет іпотеки не
визнається.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
та майнового права та інтересу. Одним
із способів захисту прав та інтересів
згідно ч. 2 ст. 16, ст. 392 ЦК України є
звернення з вимогою про визнання права,
якщо це право не визнається іншою
особою.

Згідно з приписами ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу
України , визначено, що правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.(ст.321 ЦК України).

Статтею 328 зазначеного Кодексу
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до п. 5.4. Договору іпотеки
б/н від 18.01.2013 року іпотекодержатель
(позивач) приймає предмет іпотеки у
власність у перший день, наступний за
останнім днем тридцятиденного строку
повідомлення про своє рішення, що є
необхідною і достатньою умовою для
передання предмета іпотеки у власність
іпотекодержателю.

03 липня 2014 року позивачем, на виконання
вимог ст. 30 Закону України «Про
іпотеку», направлено відповідачеві
повідомлення з вимогою про виконання
основного зобов'язання.

Відповідно до п. 5.4. договору іпотеки б/н
від 18.01.2013 року та ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки може здійснюватись у
позасудовому порядку шляхом передачі
права власності іпотекодержателю на
підставі застереження викладеного в п.
5.4. договору іпотеки б/н від 18.01.2013 року.
Застереження викладене в п. 5.4. договору
іпотеки б/н від 18.01.2013 року
прирівнюється до договору про
задоволення вимог іпотекодержателя і є
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на предмет
іпотеки.

05 серпня 2014 року позивачем направлено
відповідачеві лист з повідомленням про
прийняте рішення звернути стягнення на
предмет іпотеки у порядку визначеному
договором іпотеки б/н від 18.01.2013 року.

Таким чином, судом встановлено
наявність всіх підстав для визнання
права власності на земельну ділянку
загальною площею 0,6193 га, згідно
кадастрового плану земельної ділянки
загальною площею 0,7854 га, кадастровий
номер :04:005:0010 особистого
селянського господарства гр. ОСОБА_5 на
території Південної міської ради,
Харківського району, Харківської
області, за позивачем.

Оцінюючи договір купівлі-продажу
частки земельної ділянки від 25.09.2007
року № 6927 посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6 судом встановлено,
що договір купівлі-продажу частки
земельної ділянки від 25.09.2007 є змішаним
договором і включає договір про
купівлю відповідачкою частки розміром
563/714 у праві власності на земельну
ділянку загальною площею 0,7854 га,
кадастровий номер :04:005:0010
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_5 на території Південної
міської ради, Харківського району,
Харківської області, що
підтверджується кадастровим планом
земельної ділянки та договір про поділ
майна, що перебуває у спільній
частковій власності (п. 8 договору
купівлі-продажу частки земельної
ділянки від 25.09.2007 року). Виділ
земельної ділянки загальною площею 0,6193
га згідно кадастрового плану земельної
ділянки на момент розгляду справи не
здійснено.

Згідно ст. 366 ЦК України передбачено
право кредитора співвласника майна, що
є у спільній частковій власності, у
разі недостатності у останнього іншого
майна, на яке може бути звернене
стягнення, може пред'явити позов про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
визнала скрутне фінансове становище,
відсутність коштів для виконання
зобов'язання за договором позики та не
заперечувала проти звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що відсутні правові
підстави для залучення до участі у
справі співвласника земельної ділянки
загальною площею 0,7854 га, кадастровий
номер :04:005:0010 особистого
селянського господарства гр. ОСОБА_5 на
території Південної міської ради,
Харківського району, Харківської
області, оскільки відповідно до ч. 2 ст.
367 ЦК України у разі поділу майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється, у зв'язку із чим ні
укладення договору іпотеки б/н від
18.01.2013 року, ні вирішення питання про
виділ частини земельної ділянки
позивачеві не стосуються її прав та
обов'язків ОСОБА_5.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Судом в повному обсязі перевірено
обставини справи, які визнані
відповідачем, в зв'язку з чим, у суду
наявні правові підстави для
задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати в даній справі покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 43, 47-49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати дійсним Договір іпотеки б/н від
18.01.2013 року укладений між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (61007, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2)
щодо передачі в іпотеку частки
земельної ділянки площею 0,6193 га,
розташованої на території
Харківського району Харківської
області, Південної міської ради
(загальна площа земельної ділянки 0,7854
га; кадастровий номер земельної
ділянки :04:005:0010).

Виділити у власність Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (61007, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) із
земельної ділянки площею 0,7854 га,
кадастровий номер земельної ділянки
:04:005:0010, земельну ділянку площею
0,6193 га згідно кадастрового плану
земельної ділянки особистого
селянського господарства гр. ОСОБА_5
Південної міської ради Харківського
району Харківської області від 07.07.2007
року складеного ТОВ «Геобудпроект».

Визнати право власності Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (61007, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
земельну ділянку площею 0,6193 га
Південної міської ради Харківського
району Харківської області, виділену
із земельної ділянки площею 0,7854 га,
кадастровий номер земельної ділянки
:04:005:0010, та визначену згідно
кадастрового плану земельної ділянки
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_5 на території Південної
міської ради Харківського району
Харківської області від 07.07.2007 року
складеного ТОВ «Геобудпроект».

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_2) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (61007, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий
збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 21.10.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4068/14