ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року Справа № 918/846/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Дерепи
В.І.суддівБондар С.В. (доповідач), Кривди
Д.С.розглянувши матеріали касаційної
скарги за участю представників :
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз Укрпаїни" від позивача:
Мацегорін А.О. від відповідача: не
з'явилисьна рішенняГосподарського
суду Рівненської області від 22.07.2014
рокута постановуРівненського
апеляційного господарського суду від
26.08.2014 року у справі№ 918/846/14за
позовомДочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз
Укрпаїни"доКомунального підприємства
"Здолбунівкомуненергія"
Здолбунівської міської
радипростягнення 31 364, 65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз Укрпаїни" (далі позивач)
звернулась з позовом до Комунального
підприємства "Здолбунівкомуненергія"
Здолбунівської міської ради (далі
відповідач) про стягнення 31 364, 65 грн., з
яких 27 186, 59 грн. - 3% відсотків річних та 4
176, 06 грн. - інфляції, нарахованих на суму
заборгованості, що виникла на підставі
рішення Господарського суду
Рівненської області від 01.06.2012 року у
справі № 5019/518/12 за позовом ДК "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз Укрпаїни" до КП
"Здолбунівкомуненергія"
Здолбунівської міської ради.

Як вбачається з розрахунку, який
наведений в позовній заяві, сума позову
обрахована позивачем, як з суми
основного боргу, який підлягає
стягненню, за вказаним вище рішенням
суду, так і з урахуванням суми
стягнутої пені, інфляційних, 3% річних
та суми судового збору (разом 2 266 276
грн.).

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 22.07.2014 року
позовні вимоги задоволені частково. З
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 18 551, 03 грн. - 3%
річних, а також 1 080, 60 грн. судового
збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року
апеляційна скарга позивача залишена
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Суди прийшли до висновку про те, що
позивачем безпідставно нараховане
відповідачу 3% річних та інфляційні
нарахування на суму пені.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями позивач звернувся з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить скасувати прийняті у справі
судові рішення, в частині відмови у
стягненні 3% річних та інфляційних
витрат нарахованих на грошове
зобов'язання у вигляді пені та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

В своїй касаційній скарзі позивач
зазначає, що судом невірно застосоване
діюче законодавство та дана невірна
оцінка матеріалам зібраним у справі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування норм
діючого законодавства, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України 1.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

3. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Аналіз зазначених вище норм дає
підстави вважати, що обов'язок сплатити
суму штрафу (пені) за невиконання
зобов'язання не є зобов'язанням у
розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Рішення суду про стягнення штрафу
(пені) не перетворює останній у грошове
зобов'язання, а тому до відповідних
правовідносин не застосовується
положення ч. 2 ст. 625 ЦК України
(Постанова ВСУ від 18.02.2014 року №
905/909/13-г).

Враховуючи викладене, суди
обґрунтовано прийшли до висновку про
те, що на несплачену за рішенням суду
неустойку у вигляді пені не може бути
нараховане 3% річних та інфляційні у
відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, а
тому касаційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, а рішення
прийняті у справі повинні бути
залишені без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційної скарги
Дочірньої компанії "Газ України"
національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" відмовити.

2. Рішення Господарського суду
Рівненської області від 22.07.2014 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року
прийняті у справі № 918/846/14 залишити без
змін.

Головуючий
В.І.Дерепа

Судді
С.В.Бондар

Д.С.Кривда