КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р. Справа№ 910/19269/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Коломієць С.Л. -
представник за дов. б/н від 04.09.2014

від відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю МАЗтрансервіс"

на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 12.09.2014

у справі № 910/19269/14 (суддя: Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАЗтрансервіс"

до Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк "Київ"

про зобов'язання вчинити дії,

В судовому засіданні 16.09.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МАЗтрансервіс" (далі
- ТОВ "МАЗтрансервіс", позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "Київ" (далі - ПАТ
Акціонерний комерційний банк "Київ",
відповідач) про зобов'язання вчинити
дії.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.09.2014 позовну заяву і додані
до неї документи було повернуто без
розгляду позивачу на підставі п. 4 ч. 1
ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищезазначену ухвалу та
повернути позовну заяву з відповідними
додатками до місцевого господарського
суду для розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв ухвалу з
порушенням норм процесуального права,
в неповному обсязі з'ясував обставини
справи, зокрема, на думку апелянта,
дійшов неправомірного висновку про
характер позовних вимог, вказавши на
те, що вони є майновими, а відтак
невірно розрахував суму судового збору
за подання даного позову.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014
апеляційна скарга ТОВ "МАЗтрансервіс"
була прийнята до провадження та
призначена до розгляду на 16.10.2014.

У судовому засіданні 16.10.2014 представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
просив суд її задовольнити, ухвалу
місцевого господарського суду
скасувати.

Представник відповідача у судове
засідання 16.10.2014 не з'явився, про час та
місце розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином, про що,
зокрема, свідчить наявне в матеріалах
справи поштове повідомлення № 858
про вручення 06.10.2014 відповідачу копії
вищезазначеної ухвали.

Враховуючи те, що явка представників
сторін судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалась, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони,
зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 102 ГПК
України строк для перегляду ухвали
місцевого господарського суду,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
здійснення перевірки ухвали
Господарського суду міста Києва в
апеляційному порядку за відсутності
представника відповідача який був
належним чином повідомлений про час та
місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення позивача,
Київський апеляційний господарський
суд встановив наступне.

Оскаржуваною ухвалою суд першої
інстанції повернув без розгляду
позовну заяву ТОВ "МАЗтрансервіс" з
доданими до неї документами. В ухвалі
місцевий господарський суд зазначив,
що позивачем не були дотримані вимоги
п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України, оскільки
доданим до позовної заяви платіжним
дорученням підтверджується сплата
судового збору у розмірі 1218,00 грн. (як за
розгляд однієї вимоги немайнового
характеру), тоді як за висновком
місцевого господарського суду вимоги
позивача носять майновий характер і
судовий збір повинен бути сплачений
позивачем у відсотковому
співвідношенні до ціни позову.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками місцевого
господарського суду в цій частині з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить суд зобов'язати відповідача
виконати обов'язок за договором
банківського рахунку, а саме,
перерахувати грошові кошти за
дорученням клієнта (позивача), що
містяться в розрахунковому документі
(виконати платіжні доручення на
загальну суму 2842159,74 грн.). Зі змісту
позовної заяви та доданих до неї
документів вбачається, що змістом
розрахункового зобов'язання між
сторонами є не передача (перерахування)
між позивачем та відповідачем грошових
коштів, а виконання відповідачем
доручення позивача щодо переводу
коштів з рахунку позивача, тобто,
позивач не виступає кредитором
відносно відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно ст. 901 за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В цій частині суд апеляційної
інстанції приймає доводи апелянта про
те, що договір банківського рахунку
містить ознаки договору про надання
послуг, за які позивач сплачує
відповідачу визначену договором
винагороду, а тому такі відносини мають
немайновий, організаційний характер.

Стаття 4 Закону України "Про судовий
збір" (далі Закон) визначає розміри
ставок судового збору за подання до
господарського суду як позовної заяви
майнового характеру, так і позовної
заяви немайнового характеру, в
залежності від заявлених позовних
вимог (майнового або немайнового
характеру).

У підпункті 2.2 пункту 2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013 року № 7 зазначено, що статтею 55
ГПК передбачено визначення ціни позову
у позовах про стягнення грошей і про
витребування майна. Відповідні позовні
заяви мають майновий характер, і розмір
ставок судового збору за їх подання
визначається за приписом підпункту 1
пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового
характеру, то до них відносяться
вимоги, які не підлягають вартісній
оцінці. Подання до господарського суду
таких заяв оплачується судовим збором
згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини
другої статті 4 Закону.

Оскільки, у даній справі предметом
позову є вчинення дій, а саме:
зобов'язання відповідача виконати
платіжні доручення позивача на переказ
його грошових коштів, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
вартісній оцінці і, відповідно, є
немайновими.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру судовий збір
встановлений в розмірі 1 розмір
мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 статті 4 Закону передбачено,
що судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік",
мінімальний розмір заробітної плати на
1 січня 2014 складає 1218 гривні.

Оскільки, у даному випадку предметом
спору є немайнові вимоги, позивачем
обґрунтовано сплачено судовий збір у
розмірі одного розміру мінімальної
заробітної плати, що підлягає сплаті
при подачі позовної заяви - 1218 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що у даній справі предметом
позову є не вимога стягнення з
відповідача грошових коштів або ж
витребування майна, а зобов'язання
вчинення певних дій, передбачених
договором банківського рахунку, а саме
зобов'язання відповідача виконати
платіжні доручення позивача на переказ
його грошових коштів. За своєю суттю
договір банківського рахунку є
договором надання послуг (специфічних
послуг, пов'язаних з обслуговуванням
грошових коштів). І хоча виконання
платіжного доручення клієнта банком
призводить до руху грошових коштів,
однак сама вимога позивача зобов'язати
банк виконати визначену договором дію
(виконати платіжне доручення) не
підлягає вартісній оцінці і,
відповідно, є немайновою.

З огляду на наведене, місцевий
господарський суд дійшов до
помилкового висновку про наявність
підстав для повернення позовної заяви
ТОВ "МАЗтрансервіс" на підставі п. 4 ч. 1
ст. 63 Господарського процесуального
кодексу України, а тому ухвала суду
першої інстанції підлягає скасуванню
на підставі пункту 4 частини 1 статті 104
ГПК України, а апеляційна скарга ТОВ
"МАЗтрансервіс" - задоволенню. В свою
чергу, матеріали позовної заяви з
доданими до неї документами
повертаються до місцевого
господарського суду для розгляду.

Згідно п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7, у випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

Таким чином, розподіл сум судового
збору, пов'язаного з розглядом цієї
апеляційної скарги, слід здійснити
суду першої інстанції при ухваленні
рішення у даній справі.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 63, 99, 101-106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
МАЗтрансервіс" на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
12.09.2014 у справі № 910/19269/14 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста
Києва від 12.09.2014 у справі № 910/19269/14
скасувати.

3. Матеріали справи № 910/19269/14 та позовну
заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАЗтрансервіс" до
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк "Київ"
про зобов'язання вчинити дії з
відповідними додатками направити до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 17.10.2014 р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк