Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" жовтня 2014 р.
Справа № 906/1232/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від
29.07.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 44810,01 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 44810,01 грн.
заборгованості, з яких: 39914,23 грн. -
основний борг, 1725,61 грн. - пеня, 2793,99 грн. -
штраф, 216,52 грн. - 3% річних, 159,66 грн. -
інфляційні.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, зазначених в
позові.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях. Ухвали господарського суду
від 29.092014р., направлена на юридичну
адресу відповідача (що зазначена в
позовній заяві та в Свідоцтві про
державну реєстрацію юридичної особи:
АДРЕСА_2), повернута поштовим
відділення з відміткою: "за закінченням
терміну зберігання".

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
N01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу. У даному випадку
позивач у позовній заяві вказав адресу
відповідача: АДРЕСА_2, на цю адресу
господарським судом направлялись всі
поштові відправлення, інші адреси
господарському суду не повідомлялися.

Відповідно до ст.75 ГПК України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
01.01.2014 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4
(продавець/позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3
(покупець/відповідач) було укладено
договір купівлі-продажу №21114 (оптової
партії товарів з відстроченням
платежу) (а.с. 10-12).

В послідуючому позивачем було змінено
прізвище на Каща, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 02.09.2014 року (а.с.
19-20).

Відповідно до п.п. 1.1. договору
продавець зобов'язується поставити та
передати у власність покупцеві товар
(партію товару) в кількості і в строки
згідно умов цього договору, а покупець
зобов'язується прийняти та своєчасно
оплатити товар (партію товару) в
порядку і на умовах цього договору.

Предметом поставки є товар (партія
товару) найменування, асортимент та
кількість якого вказується у
видатковій накладній, що є невід'ємною
частиною цього договору (п.п. 1.2.
договору).

Згідно п.п. 3.8. договору перехід права
власності на товар відбувається в
момент передачі товару покупцю за
видатковою накладною, що підписується
сторонами.

Пунктами 5.3.-5.5. договору встановлено, що
ціна товару, що входить у партію
поставки, вказана у видатковій
накладній на поставку партії товару, є
остаточною. Сума договору складається
з суми вартості партій товарів,
поставлених продавцем на протязі
строку дії цього договору. Ціни
встановлюються у національній валюті
України.

Також сторони погодили, що покупець
повинен сплатити за поставлений товар
не пізніше 14 календарного дня з дати
поставки товару, оплата здійснюється у
розмірі повної вартості партії
поставки товару у готівковому порядку
(п.п. 6.1., 6.2. договору).

Відповідно од п.п. 7.2. договору у
разі прострочення покупцем оплати або
неповної оплати за поставлену партію
товару продавець має право вимагати, а
покупець зобов'язаний сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості товару за кожний день
прострочення платежу.

Крім цього згідно п.п. 7.2.1. за
прострочення строків виконання
зобов'язання понад 30 днів покупець
додатково сплачує штраф у розмірі 7%
вартості товарів, з яких допущено
прострочення виконання зобов'язання.

Договір діє до 31 грудня 2014 року включно,
але у будь-якому випадку до повного
виконання сторонами грошових
зобов'язань за цим договором (п.п. 9.1.
договору).

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар, що
підтверджується видатковими
накладними, копії яких містяться в
матеріалах справи (а.с. 13-16), на загальну
суму 39914,23 грн.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
поставленої йому продукції не виконав.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань утворилась заборгованість
перед позивачем, яка станом на день
розгляду справи становить 39914,23 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч.1 ст.530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 ГК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст.655 ЦК
України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК
України).

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд приходить до
висновку про задоволення позову в
частині стягнення основного боргу в
сумі 39914,23 грн.

Крім цього позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 1725,61 грн. та
штраф в розмірі 2793,99 грн.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та
пеня є одними з видів штрафних санкцій,
які визнаються як господарські санкції
у вигляді грошової суми, котру учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с. 8),
суд прийшов до висновку, що останні є
вірними, а вимоги обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розрахунки позивача (а.с. 8-9) є
правильними, тому вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ід. номер НОМЕР_1)

- на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (юр. адреса: 61058, АДРЕСА_1, поштова
адреса: АДРЕСА_3, ід. номер НОМЕР_2) 44810,01
грн. заборгованості, з яких: 39914,23 грн. -
основний борг, 1725,61 грн. - пеня, 2793,99 грн. -
штраф, 216,52 грн. - 3% річних, 159,66 грн. -
інфляційні, а також 1827,00 грн. сплаченого
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.10.14

Суддя
Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - відповідачу (рек. з повід.)