ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014 року Справа №
904/3567/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М.
(доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Бобров В.Ю. представник,
довіреність №202 від 06.03.14;

від відповідача: Метель І.О.
представник, довіреність №б/н від
01.10.13;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донпромпроект" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.07.2014р.

за позовом Будинкоуправління №2
Гвардійської
квартирно-експлуатаційної частини
району, смт.Черкаське, Новомосковський
район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донпромпроект", м.
Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 26198,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 08.07.2014р.
у справі №904/3567/14 (суддя Мартинюк С.В.)
позовні вимоги Будинкоуправління № 2
Гвардійської
квартирно-експлуатаційної частини
Новомосковського району задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донпромпроект" на
користь Будинкоуправління № 2
Гвардійської квартирно -
експлуатаційної частини району
заборгованість за спожиті послуги з
постачання водяної пари і гарячої води
в сумі 26198,37 грн. та судовий збір в сумі
1827,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив у своєму
рішенні із того, що судом було
встановлено факт неналежного
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань перед позивачем за
договором про закупівлю послуг з
постачання водяної пари і гарячої води
№23 від 16.11.2012 року в частині повного та
своєчасного розрахунку за теплову
енергію, яку було поставлено у грудні
2012 року на замовлення відповідача для
опалення приміщень об'ємом 5370,36 м3.
Посилання відповідача на безпідставне
нарахування позивачем суми 26198,37 грн.
за грудень 2012 року через те, що було
закінчено будівельні роботи та
припинено отримання надання послуг -
відхилені судом, оскільки сума
заборгованості нарахована позивачем
за період дії договору, належних та
допустимих доказів розірвання
договору відповідачем та про
відключення від системи опалення і
дати такого відключення відповідачем
не надано, тому відповідач має
обов'язок щодо сплати заборгованості.

Не погодившись із рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 08.07.2014р. у справі №904/3567/14,
ТОВ "Донпромпроект" звернулось до
Дніпропетрвоського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить означене
рішення суду першої інстанції
скасувати повністю, як таке, що було
винесено передчасно та з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог у
апеляційній скарзі відповідач вказує,
що суд не в повній мірі вивчив
матеріали справи та не взяв до уваги
той факт, що ТОВ "Донпромпроект" після
отримання в ДАБК Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації за
№3067 від 06.12.2012р. направив на адресу
начальника Домоуправління №2
Гвардійської КЕЧ району листа від
17.12.2012р., у якому повідомив, що
товариство припинило отримувати
послуги теплопостачання у зв'язку із
закінченням будівництва - 22.11.2012р.
Вважає, що свої зобов'язання з оплати за
листопад 2012 року відповідач виконав
належним чином і не мав заборгованості,
підтвердженням чого є двосторонній
акт звірення взаємних розрахунків,
якому суд не надав належної оцінки. За
вказаних обставин вважає
безпідставним пред'явлення йому
позивачем рахунку за використання
водяної пари у грудні 2012 року на
протязі 19 днів.

Будинкоуправління № 2 Гвардійської
квартирно-експлуатаційної частини
району заперечує на задоволенні
апеляційної скарги ТОВ "Донпромпроект".
Вказує у відзиві на апеляційну скаргу,
що лист (повідомлення) відповідача від
17.12.2012р. за №138 про припинення отримання
послуг з постачання теплової водяної
пари та гарячої води був отриманий
позивачем за допомогою факсимільного
зв'язку 19.12.2012р. і з цього ж часу, тобто з
20.12.2012р. було припинення надання цих
послуг. В подальшому 04.03.2014р. позивачем
були направлені на адресу відповідача
документи (вимога на оплату, розрахунок
фактичної реалізації теплової енергії,
акт № 140 про фактичне використання
послуг, рахунок №1 від 08.01.2014р.) щодо
остаточних розрахунків за послуги, які
були надані за 19 днів у грудні 2012 року,
але оскільки відповідач не сплатив
добровільно позивачу суму 26198,37 грн.,
позивач змушений був вирішувати це
питання в судовому порядку. Вважає, що
оскільки відповідач не довів факту
розірвання договору, на нього
покладається обов'язок щодо оплати за
фактично надані послуги. Просить
залишити рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.07.2014р.
у справі №904/3567/14 - без змін, а
апеляційну скаргу ТОВ "Донпромпроект" -
без задоволення.

Як встановлено із матеріалів судової
справи, між Будинкоуправлінням № 2
Гвардійської
квартирно-експлуатаційної частини
району (далі - позивач, Виконавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Донпромпроект" (далі
- відповідач, Замовник) був укладений
договір № 23 від 16 листопада 2012 року про
закупівлю послуг з постачання водяної
пари і гарячої води (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. договору виконавець
зобов'язується у 2012 році надати
Замовнику послуги з постачання водяної
пари і гарячої води з котельні № 196 для
опалення приміщень об'ємом 5370,36 м3, які
займає ТОВ "Донпромпроект", а замовник -
прийняти та своєчасно сплатити
вартість отриманих послуг.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість
послуг становить 1087,34 грн./ Гкал.

Як обумовлено сторонами в п. 6.1.1.
договору, відповідач зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати за фактично надані послуги
з постачання пари і гарячої води.

Згідно з п. 4.1. договору розрахунки
проводяться шляхом оплати Замовником
після пред'явлення Виконавцем рахунка
на оплату фактично наданих послуг з
постачання водяної пари і гарячої води
та після підписання Сторонами акту
приймання - передачі вищезазначених
послуг.

Відповідно до п. 10.1. договір набирає
чинності з 16.11.2012 року і діє до 31.12.2012
року.

На виконання вказаного вище договору в
період з 16.11.2012 року 19.12.2012 року позивач
надав відповідачу послуги постачання
водяної пари і гарячої води для
опалення приміщень об'ємом 5370,36 м за
адресою: вул. Лісна, буд. 22 у смт.
Черкаське Новомосковського району
Дніпропетровської області, в яких
відповідач виконував відповідні
будівельні роботи, в кількості 38,36
Гкал загальною вартістю 41710,36 грн., що
підтверджується відповідним
Розрахунками фактичної реалізації
теплової енергії за листопад 2012 року та
за грудень 2012 року.

У акті за №50 про фактичне виконання
послуг у листопаді 2012 року, який був
підписаний представниками обох сторін
без зауважень, було засвідчено факт
виконання позивачем послуг з
постачання водяної пари і гарячої води
у кількості 14,266 Гкал на суму 15511,99 грн.

У своєму листі від 17.12.2012р. за №138
відповідач повідомив позивача про
припинення отримання послуг з
постачання теплової водяної пари та
гарячої води.

Цей лист був отриманий позивачем за
допомогою факсимільного зв'язку
19.12.2012р. і з 20.12.2012р. позивач припинив
постачання теплової енергії на
зазначений об'єкт.

21.12.2012р. відповідач, як замовник, зі
своєї сторони перерахував на
розрахунковий рахунок позивача, як
виконавця, суму 15511,99 грн. в оплату
послуг, наданих у листопаді 2012 року.

В подальшому з метою досудового
врегулювання спору 04.03.2014р. позивачем
були направлені на адресу відповідача
документи щодо остаточних розрахунків
за послуги, які були надані за 19 днів у
грудні 2012 року, а саме: розрахунок
фактичної реалізації теплової енергії
за грудень 2012 року, акт № 140 про
фактичне використання послуг за
грудень 2012 року, рахунок №1 від 08.01.2014р.
з вимогою про перерахування на
розрахунковий рахунок позивача 26198,37
грн. протягом семи днів з дня отримання
відповідачем цього рахунку.

Однак Акт №140 про фактичне
використання послуг за грудень 2012 року
(за 19 днів) у кількості 24,094 Гкал на суму
26198,37 грн. відповідач залишив під
підписання, а рахунок позивача №1 від
08.01.2014р. на суму 26198,37 грн. - без оплати.

Оскільки відповідач не сплатив
добровільно позивачу суму 26198,37 грн.,
позивач змушений був звернутися до
господарського суду за захистом своїх
прав в судовому порядку.

Під час розгляду справи господарським
судом першої інстанції в акті звірення
взаємних розрахунків за спожите тепло
за договором № 23 від 16.11.2012р., який був
складений між сторонами за станом на
01.06.2014р., сторони також відобразили
розбіжність на суму 26198,37 грн., яка
виникла внаслідок не врахування
відповідачем наданої позивачем
послуги у грудні 2012 року.

Як вказував у своїх запереченнях на
позов відповідач, будівельні роботи на
об'єкті за адресою: вул. Лісна, буд. 22 у
смт. Черкаське Новомосковського району
Дніпропетровської області, до якого
позивачем здійснювалось постачання
теплової енергії, були закінчені в
листопаді 2012 року.

На підтвердження своїх доводів про
неотримання від позивача послуг з
постачання теплової водяної пари та
гарячої води у грудні 2012 року
відповідач надав до матеріалів судової
справи Декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації, яку було
зареєстровано в Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
05.12.2012р., де на третьому аркуші
зазначено дату початку будівництва -
19.09.2012р. та дату закінчення будівництва
- 22.11.2012р.

Із наданих відповідачем заперечень
вбачається, що фактично надання послуг
з постачання теплової водяної пари та
гарячої води у грудні 2012 року
відбувалось на користь власника
об'єкта за адресою: вул. Лісна, буд. 22 у
смт. Черкаське Новомосковського району
Дніпропетровської області, тому
відповідач вважає відсутнім у нього
обов'язку зі сплати цих послуг.

Відтак причиною виникнення спору стала
відмова відповідача від добровільної
сплати вартості послуг з
теплопостачання за договором, що був
укладений із позивачем, а причиною
подання апеляційної скарги стало
питання чи виникає у відповідача
обов'язок сплатити за послугу з
постачання теплової енергії, яка
нібито ним фактично отримана не була.

Спірні правовідносини сторін
врегульовані цивільним
законодавством, а оскільки обидві
сторони даного спору є учасниками
відносин у сфері господарювання, то
особливості регулювання майнових
відносин між цими особами визначаються
також Господарським кодексом України
(ст.ст. 1, 2, 9 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 1-4, 7 Господарського кодексу
України).

Стаття 174 Господарського кодексу
України визначає у якості однієї із
підстав виникнення господарських
зобов'язань господарський договір та
інші угоди, передбачені законом, а
також угоди, не передбачені законом,
але такі, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Як вірно відзначив місцевий
господарський суд, згідно ч.1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору. а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей.
передбачених цим Кодексом.

Так стаття 629 Цивільного кодексу
України містить загальний припис про
те, що договір є обов'язковим до
виконання.

Положення ст.ст. 525 і 526 Цивільного
кодексу України також встановлюють
норми, за якими зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частина 1 ст. 275 Господарського кодексу
України визначає, що за договром
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
догвором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Отже, виходячи із наведених положень
законодавства та змісту умов
укладеного між сторонами договору № 23
від 16.11.2012 року про закупівлю послуг з
постачання водяної пари і гарячої води,
на позивача покладався обов'язок з
відпуску на замовлення відповідача
теплової енергії на визначений в
умовах договору об'єкт у обумовлений
термін та в обумовлених обсягах, а
відповідач зі своєї сторони
зобов'язаний був здійснити оплату цих
послуг у визначений договором строк.

Строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору (ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу
України).

Стаття 202 Господарського кодексу
України визначає загальні умови
припинення господарських зобов'язань,
у відповідності до яких господарське
зобов'язання припиняється: виконанням
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управненої та
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами.

Як встановлює ч.1 ст. 206 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання також може бути розірвано
сторонами відповідно до правил,
встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Дослідивши фактичні обставин справи,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
сторонами не був дотриманий
встановлений діючим законодавством
порядок дострокового розірвання
договору, а тому цей договір закінчив
свою дію 31.12.2012р. зі спливом строку, на
який його було укладено. Водночас
фактичні обставини справи свідчать, що
позивач виконав замовлення
відповідача у його листі від 17.12.2012р. за
3 138 та достроково припинив надання йому
своїх послуг з 20.12.2012р.

Отже, місцевим господарським судом
правильно встановлено, що сума
заборгованості була нарахована
позивачем за період дії договору,
визначеного п. 10.1. останнього, а
належних та допустимих доказів
розірвання договору відповідачем не
надано.

Внаслідок таких дій сторін у
відповідача виник обов'язок з оплати
фактично наданих йому позивачем послуг
за період з 16.11.2012р. по 19.12.2012р. включно.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо того, що припинення ним
будівельно-ремонтних робіт у листопаді
2012 року на зазначеному об'єкті свідчить
про припинення водночас отримання ним
послуг позивача, відхиляються колегією
суддів з огляду на специфіку послуг
теплопостачання, доказами споживання
яких є подання теплоносія на певний
об'єкт чи у приміщення.

Як вірно встановив місцевий
господарський суд і це знайшло
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції, належних
та допустимих доказів щодо відключення
від системи опалення і дати такого
відключення, та доказів невиконання
позивачем зобов'язань за договором
відповідачем не надано.

Згідно ч.4 ст. 631 Цивільного кодексу
України, закінчення строку договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії договору.

Виходячи із вищенаведених фактів
колегія суддів вважає, що місцевий
господарський суд правильно встановив,
що доказів погашення заборгованості за
грудень 2012 року в сумі 26198,37 грн.
сторонами не надано, тому дійшов
обґрунтованого та законного висновку
про задоволення вимог позивача про
примусове стягнення з відповідача цих
коштів.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного господарського суду
доходить висновку, що місцевим
господарським судом в оскаржуваному
рішенні повно встановлені фактичні
обставини справи, яким надана вірна
оцінка, у відповідності до норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, і підстав для
скасування або зміни цього рішення,
передбачених статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, немає.
Тому апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, судові витрати
відповідача, понесені у зв'язку із
апеляційним оскарженням, згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на цю особу.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Донпромпроект", м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.07.2014р.
у справі №904/3567/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено -
24.10.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
Н.Л. Величко

Суддя
О.Г. Іванов