ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.
Справа № 909/276/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Давид Л.Л.

суддів
Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засіданні
Шкребій А.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, б/н від 29.07.2014 р.

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 20.05.2014 р.

у справі №909/276/14 (суддя - Калашник В.О.)

за позовом Заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави
в особі - Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,
м. Івано-Франківськ

про розірвання договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-3410 від 07.06.2010
р. та стягнення заборгованості у
розмірі 798,61 грн.

за участю представників сторін:

прокурор: Макогон Ю.І. - посвідчення
№020325 від 06.09.2013 р.);

від позивача: Устінський А.В. -
представник (довіреність від 03.01.2014 р.
№2142/01-20/66-в);

від відповідача: ОСОБА_5 - представник
(довіреність №220 від 19.05.14 р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 20.05.2014 р.
у справі №909/276/14 задоволено позовні
вимоги Заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави
в особі - Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ (надалі - Позивач) до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.
Івано-Франківськ (надалі - Відповідач)
про розірвання договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-3410 від 07.06.2010
р. та стягнення заборгованості у
розмірі 798,61 грн. Розірвано договір
оренди нежитлового приміщення №ДО-3410
від 07.06.2010 р. укладеного Виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради та підприємцем ОСОБА_3 Стягнуто з
Відповідача на користь Позивача 798,61
грн. заборгованості, яка виникла з
неналежного виконання зобов»язань за
договором оренди нежитлового
приміщення №ДО-3410 від 07.06.2010 р., з яких:
793,76 грн. основна заборгованість, 3,94 грн.
пені та 0,91 грн. три проценти річних.
Також стягнуто з Відповідача в доход
Державного бюджету України 3 045,00 грн.
судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано тим, що в порушення
договірних зобов»язань Відповідач не
використовував приміщення згідно
договору №ДО-3410 від 07.06.2010 р. за
цільовим призначення протягом трьох
місяців підряд, що підтверджується
актами перевірки ефективності
використання нежитлових приміщень від
10.03.2011 р., 28.03.2011 р., 25.09.2013 р., 03.01.2014 р.,
07.02.2014 р., 11.03.2014 р., а відтак у
відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України та
ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
такий підлягає розірванню. Крім цього,
стягнуто заборгованість по орендній
платі в сумі 793,76 грн., оскільки
існування такої не спростовано
Відповідачем належними та допустимими
доказами в розумінні ст. 34 ГПК України
та згідно ст. 625 ЦК України визнано
правомірним вимоги Позивача про
стягнення 3,94 грн. пені та 0,91 грн. трьох
процентів річних.

Відповідач - ФОП ОСОБА_3, не погодившись
з винесеним рішенням, подала
апеляційну скаргу від 29.07.2014 р., вважає,
що таке прийнято з порушенням норм
чинного законодавства та з неповним
дослідженням матеріалів та обставин
справи.

Скаржник вказує, що в договорі
відсутній порядок книгорозповсюдження
та з огляду на невиконання судом вимог
щодо встановлення наявності реальних
збитків або упущеної вигоди Позивача,
зважаючи на заборгованість, яка не
перевищує орендної плати за три місяці,
суд помилково дійшов висновку про
задоволення позовних вимог. При цьому,
Скаржник, зазначає, що на момент
судового спору не було заборгованості
по сплаті за оренду приміщення.

Дані обставини Скаржник вважає
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду та
просить прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заступник Прокурора м.
Івано-Франківська у відзиві від 26.08.2014
р. №109-3360вих.-14 заперечує доводи
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що Відповідач, укладаючи даний договір
та угоди №№УО-3410-1 від 30.09.2010 р., УО-3410-2
від 17.11.2010 р., УО-3410-3 від 19.04.2011 р., УО-3410-4
від 28.08.2012 р., УО-3410-5 від 11.11.2013 р. знав і
погодився з їх умовами, не заперечував
щодо необхідності використання
приміщення за цільовим призначенням,
щодо проведення ремонтних робіт, не
звертався до орендодавця з вимогами
про внесення змін до договору в цій
частині. Також вказує на те, що
безпідставним є твердження
Відповідача про те, що судом розірвано
договір оренди нежитлового приміщення
в порушення вимог законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках , встановлених
договором або законом. Вважає, що
місцевим господарським судом надано
вірну оцінку доказам, що підтверджують
факт порушення умов договору з боку
Відповідача. Зокрема в п.6.3. Договору
передбачено, що договір оренди може
бути розірвано на вимогу однієї із
сторін за рішенням суду чи
господарського суду в разі невиконання
або неналежного виконання сторонами
зобов»язань за цим договором та з інших
підстав, передбачених чинним
законодавством, в тому числі якщо
орендар не використовує приміщення за
цільовим призначенням протягом трьох
місяців підряд. Факт невикористання
Відповідачем приміщення за цільовим
призначенням протягом трьох місяців
підряд підтверджується актами
перевірки ефективності використання
нежитлових приміщень від 03.01.2014 р.,
07.02.2014 р., 11.03.2014 р. Даний факт не
заперечує Відповідач. Просить рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення, як безпідставну і
необґрунтовану.

Позивач - Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради у
відзиві від 01.08.2014 р. №1394/09-17/в заперечує
доводи апеляційної скарги, посилаючись
на те, що п. 4.3.2. Договору передбачено, що
орендар зобов»язується
використовувати приміщення за
цільовим призначенням відповідно до
п.1.3 цього Договору протягом усього
терміну дії Договору. З даним пунктом
узгоджується положення п.6.3.3. Договору,
яким передбачено, що договір оренди
може бути розірваним за рішенням суду у
випадку, якщо орендар не використовує
приміщення за цільовим призначенням
протягом трьох місяців підряд. Орендар
дійсно не використовує приміщення за
цільовим призначенням, що
підтверджується актами від 21.10.2010 р.,
від 10.03.2011 р., від 28.03.2011 р., від 25.09.2013 р.,
від 03.01.2014 р., від 07.02.2014 р., від 11.03.2014 р.
Позивач також наголошує, що Відповідач
отримав приміщення в користування без
проведення конкурсу, із застосуванням
найменшої із всіх можливих орендної
ставки виключно із єдиною метою - для
книгорозповсюдження книжкової
продукції, не менше 50 відсотків якої
буде видано державною мовою. Відтак,
невиконання даної умови Відповідачем
позбавляє орендодавця того, на що він
розраховував (сприяння розвитку
українського книговидавництва та
книгорозповсюдження) та завдає шкоди,
яка полягає у тому, що дані приміщення ,
за звичайних умов , могли б бути надані
в оренду для іншого виду використання
із врахуванням орендної ставки в 10
разів більшої за існуючу. При цьому,
Позивач вказує, що умовами договору
оренди не узгоджено порядок
підприємницької діяльності
Відповідача в частині
книгорозповсюдження, проте останній не
здійснює таку діяльність взагалі,
оскільки орендовані приміщення ним не
використовуються. Відповідно до цього,
рішення місцевого господарського суду
просить залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014 р.
прийнято до розгляду апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, б/н
від 29.07.2014 р. на рішення Господарського
суду Івано-Франківської області від
20.05.2014 р. у справі №909/276/14 та призначено
до розгляду в судове засідання на 22.09.2014
р. в складі колегії: головуючого судді
Давид Л.Л., суддів - Гриців В.М. та Кордюк
Г.Т. (а.с.74).

Ухвалою суду від 22.09.2014 р. розгляд
справи №909/276/14 відкладено в судове
засідання на 13.10.2014 р. за клопотання
Позивача (а.с.113-114). Участь
представників сторін визначено на
власний розсуд.

22.09.2014 р. представником Відповідача в
канцелярію суду подано клопотання, б/н
від 22.09.2014 р. в якому останній просить
скасувати наказ Господарського суду
Івано-Франківської області від 03.06.2014 р.
за №637 про стягнення з Підприємця
ОСОБА_3 в дохід Державного бюджету
України судового збору в розмірі 3 045,00
грн.

В судове засідання 13.10.2014 р. з»явились
представники сторін та Прокурор.

Судова колегія розглянувши клопотання
представника Позивача подане 22.09.2014 р.
ухвалила в задоволенні такого
відмовити за безпідставністю.

Представники сторін та Прокурор в
судовому засіданні 13.10.2014 р. підтримали
свої доводи і заперечення з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі та
відзивах на неї.

Вивчивши матеріали справи в сукупності
з апеляційною скаргою та відзивами на
неї, оцінивши зібрані докази,
заслухавши пояснення представників
сторін та Прокурора, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку про відповідність рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області нормам
чинного законодавства, матеріалам та
обставинам справи, виходячи з
наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 509
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) зобов»язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов»язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов»язку.

Згідно вимог ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов»язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

07.06.2010 р. Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради
(«Орендодавець») та Підприємець ОСОБА_3
(«Орендар») уклали договір оренди
нежитлових приміщень №ДО-3410 (надалі -
Договір, а.с.9-12), згідно п.1.1. якого
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 30,54 кв. м.
розташовані в підвалі будинку на
АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську, які
перебувають на балансі
експлуатаційної організації №9.

У відповідності до п.1.3 Договору
приміщення передаються в оренду для
використання під книгорозповсюдження
книжкової продукції, не менше 50
відсотків якої буде видано державною
мовою.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
право користування Орендарем
приміщенням на умовах цього Договору
настає з моменту підписання
уповноваженими представниками
Орендодавця та Орендаря акта
приймання-передачі в оренду приміщень.

07.06.2010 р. сторонами складено та
підписано акт прийому-передачі
приміщення (а.с.18).

В подальшому, як вбачається з
матеріалів та обставин справи, до
Договору оренди вносились зміни та
доповнення на підставі угод №УО-3410-1
від 30.09.2010 р. (а.с.19), №УО-3410-2 від 17.11.2010 р.
(а.с.20), №УО-3410-3 від 19.04.2011 р. (а.с.21);
№УО-3410-4 від 28.08.2012 р. (а.с.22); №УО-3410-5 від
11.11.2013 р. (а.с.23), згідно яких термін дії
Договору пролонговано до 30.06.2014 р.,
збільшено площу орендованих приміщень
до 68,25 кв.м. Крім цього, п.1.3 Договору
викладено в новій редакції, а саме:
«Приміщення передаються в оренду для
використання під розповсюдження
книжкової продукції, виданої
українською мовою».

У відповідності до вимог ст. 762 ЦК
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Пунктом 3.1 Договору, орендна плата за
орендовані приміщення визначається на
підставі "Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
об"єктів комунальної власності
територіальної громади міста
Івано-Франківська", затвердженої
рішенням Івано-Франківської міської
ради "Про внесення змін до нормативних
актів з питань оренди об"єктів
комунальної власності територіальної
громади міста Івано-Франківська",
затвердженої рішенням
Івано-Франківської міської ради «Про
внесення змін до нормативних актів з
питань оренди об»єктів комунальної
власності територіальної громади
міста Івано-Франківська» від 27.04.2007 р.

Згідно умов п.3.2 Договору, місячний
розмір орендної плати, яку повинен
сплачувати Орендар, за перший місяць
оренди визначений згідно з додатком до
цього Договору і становить 201,56 грн.,
крім того ПДВ в розмірі 40,31 грн. Угодою
№3410-2 встановлено розмір орендної
плати за базовий місяць жовтень 2010 в
сумі 310,98 грн. без ПДВ. Орендна плата за
листопад 2010 року визначається шляхом
коригування орендної плати за базовий
місяць на індекс інфляції за листопад
2010 з урахуванням добової орендної
плати.

Статтею 526 ЦК України зобов»язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до п.4.3.3. Договору -
обов'язком Орендаря є своєчасна та в
повному обсязі сплата орендної плати, а
у випадку прострочення терміну сплати
орендної плати сплачується пеня згідно
з п.5.1.1 цього Договору.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов»язання, на
вимогу кредитора зобов»язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Однак, як вбачається з обставин справи,
в порушення договірних зобов'язань
Відповідач належним чином не проводив
сплату орендної плати, а відтак станом
на 20.03.2014 р. відповідно до розрахунку
Позивача (а.с.15), заборгованість по
орендній платі склала 793,76 грн., яка на
час розгляду справи в суді першої
інстанції не спростована.

Відтак, враховуючи умови п.5.1.1. Договору
та положення ст. 625 ЦК України Позивачем
правомірно нараховано пеню в розмірі
3,94 грн. (а.с.16) та три проценти річних в
сумі 0,91 грн. (а.с.17).

У відповідності до вимог п.4.3.2 Договору
оренди - Орендар зобов»язувався
використовувати приміщення за
цільовим призначенням відповідно до
вимог п.1.3 Договору протягом всього
терміну дії Договору.

Скаржник в апеляційній скарзі (а.с.77-78)
та в клопотанні, б/н від 22.09.2014 р. (вхід. №
суду 01-04/5352/14 від 22.09.2014 р. (а.с.106) вказує,
що підстав для звернення до суду у
Позивача за захистом свого права в
частині стягнення заборгованості не
існує, оскільки заборгованість
сплачено в добровільному порядку, в
підтвердження чого подає платіжне
доручення №37 від 23.06.2014 р. (а.с.107).

Однак, дослідивши подане Відповідачем
платіжне доручення №37 від 23.06.2014 р.
(а.с.107) судова колегія зазначає, що
заборгованість в сумі 798,61 грн. сплачена
Відповідачем Позивачу в ході
виконавчого провадження, що
вбачається з «призначення платежу», а
відтак посилання Скаржника, що на час
розгляду справи (оспорюване рішення
винесено 20.05.2014 р.), заборгованості не
існувало є помилковим.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в
разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов»язання внаслідок
розірвання договору.

Згідно з п. 6.3. та п. 6.3.5. Договору -
Договір оренди може бути розірваний
достроково на вимогу однієї із сторін
за рішення суду чи господарського суду
в разі невиконання або неналежного
сторонами зобов»язань за цим договором
та з інших підстав, передбачених чинним
законодавством в тому числі, якщо
орендар не використовує приміщення за
цільовим призначенням протягом трьох
місяців підряд.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК
України договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Матеріалами та обставинами справи
встановлено, що Відповідач не
використовував приміщення за цільовим
призначенням протягом трьох місяців
підряд, що вбачається з актів перевірки
ефективності використання нежитлових
приміщень від 10.03.2011 р. (а.с.29), від 28.03.2011
р. (а.с.28), від 25.09.2013 р. (а.с.27), від 03.01.2014 р.
(а.с.26), від 07.02.2014 р. (а.с.25), від 11.03.2014 р.
(а.с.24).

Скаржник в апеляційній скарзі
посилається на те, що судом не взято до
уваги вимоги ст. 652 ЦК України, в якій
вказано, що зміна обставин є істотною,
якщо вони змінилися настільки, що якби
сторони могли це передбачити, вони не
уклали б договір або уклали б його на
інших умовах. Зміна договору у зв»язку
з істотною зміною обставин
допускається за рішенням суду у
виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін шкоду,
яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах змінених в судах. Дана позиція,
як вказує Скаржник, зазначена в
постанові Верховного Суду України у
справі №6-75 ЦС 13.

Щодо даного твердження, судова колегія
зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 9
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» встановлено, що
в договорі оренди приміщень,
укладеному відповідно до абзацу
четвертого цієї частини з державним
видавництвом, підприємством
книгорозповсюдження, вітчизняним
видавництвом, підприємством
книгорозповсюдження, що забезпечують
підготовку, випуск та (чи)
розповсюдження не менш як 50 відсотків
книжкової продукції державною мовою
(за винятком видань рекламного та
еротичного характеру), передбачається
умова стосовно того, що недотримання
орендарем вимоги щодо підготовки,
випуску та (чи) розповсюдження
книжкової продукції державною мовою в
обсязі не менш як 50 відсотків є
підставою для розірвання договору
оренди в установленому законодавством
порядку.

Відтак, враховуючи норми закону,
Відповідач отримав приміщення в
користування без проведення конкурсу,
із застосуванням найменшої із всіх
можливих орендної ставки виключно із
єдиною метою, а саме: для
книгорозповсдження продукції, не менше
50 відсотків якої буде видано державною
мовою.

Як вбачається з умов Договору такими не
узгоджено порядок підприємницької
діяльності Відповідача в частині
книгорозповсюдження, однак останній не
здійснював такої діяльності взагалі,
позаяк орендовані приміщення ним не
використовувались, що підтверджується
актами (а.с.24-32) та не заперечується
представниками сторін.

Відповідно до цього, місцевим
господарським судом правомірно
розірвано договір оренди нежитлового
приміщення №ДО-3410 від 07.06.2010 р. який
укладено сторонами.

У відповідності до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об"єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та
враховуючи, що доводами апеляційної
скарги правомірності висновків суду
першої інстанції не спростовано,
обставини, які відповідно до статті 104
ГПК України є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції, в порядку статтей 33,34 ГПК
України, апелянтом не доведено, а
оскаржуване судове рішення прийняте у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, фактичними
обставинами та матеріалами справи,
апеляційний господарський суд підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення місцевого
господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну
скаргу залишено без задоволення,
витрати по сплаті судового збору за
перегляд рішення місцевого
господарського суду в апеляційному
порядку, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
99, 101, 102, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський
суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 20.05.2014 р.
у справі № 909/276/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, б/н від 29.07.2014 р. - без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку
та строки, передбачені статтями 109-110
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Справу № 909/276/14 повернути
Господарському суду
Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено та
підписано 15.10.2014 р.

Головуючий суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Гриців В.М.

Суддя
Кордюк Г.Т.