ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2014 року Справа №
904/3864/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Величко Н.Л.
(доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.

при секретарі судового засідання:
Погорєловій Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Майко А.В., довіреність №2
від 09.09.14, представник;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Нікопольський ремонтний
завод", на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 30.07.2014
року у справі № 904/3864/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЕКС",
м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства
"Нікопольський ремонтний завод", м.
Нікополь

про стягнення 53 066,29 грн.

ВСТАНОВИВ

1. Стислий виклад суті рішення
місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 30.07.2014
року у справі № 904/3864/14 (суддя Ніколенко
М.О.) позов задоволено, стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
"Нікопольський ремонтний завод" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЕКС"
заборгованість у розмірі 43 606,00 грн.,
2825,67 грн. - пені, 1090,65грн. - 3% річних, 5 543,97
грн. - втрат від інфляції, 1827,00 грн. -
витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що сума основного боргу
у розмірі 43606грн. є обґрунтованою, так
як підтверджена матеріалами справи, а
тому підлягає стягненню разом із
встановленими сумами штрафних санкцій
за порушення зобов'язання, за період в
який вони могли бути нараховані
відповідно до законодавства.

2. Підстави, з яких порушено питання про
перегляд рішення.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
відповідачем подано апеляційну скаргу
про скасування рішення та відмову у
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги її
заявник зазначає, що рішення прийнято з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, а саме: ч.3 ст.237, ч.2
ст.527, ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу
України; ч.5 ст.65, ст.ст. 216, 217, 230, 231
Господарського кодексу України; ст. 4-2,
4-3, ч.1 ст.43, ч.1 ст.77, ч.2 ст.82, п.3 ч.1 ст.84
Господарського процесуального
кодексу.

Вказує на те, що представник
відповідача з об'єктивних причин не міг
бути присутній у судовому засіданні та
надати витребувані докази, а тому
прийняття 30.07.2014р. судом рішення є
грубим порушенням засад рівності
учасників процесу і змагальності в
судочинстві.

Стверджує, що не настав строк на сплату
спірних послуг, передбачений п. 2.2
договору та необґрунтовані вимоги про
стягнення боргу та штрафних санкцій з
відповідача оскільки, акти
здачі-приймання робіт підписані
невідомою особою, а не головою
правління, як в них зазначено, у зв'язку
чим до відповідача не можуть бути
застосовані правові наслідки
передбачені за порушення зобов'язань
встановлених ст.ст. 549,611,625 ЦК України
ст.ст.216-217, 230-231 ГК України, п. 5.1
договору.

Також зазначає, що у разі якщо загальна
сума пені перевищуватиме подвійну
ставку НБУ від суми несплати, то до
стягнення може бути пред'явлено суму
пені, загальний розмір якої буде рівним
подвійній обліковій ставці НБУ від
суми несплати.

Відповідач у судове засідання
представника не направив, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

3. Доводи викладені у відзиві на
апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
з доводами та вимогами не згоден,
просить залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції в силі з огляду на наступне.

Рішення судом прийнято на підставі
наявних у справі доказах відповідно до
ст. 75 ГПК України, а неявка відповідача
не перешкоджала вирішенню спору,
оскільки ним був наданий відзив на
позовну заяву.

Акти здачі-приймання робіт
підписані уповноваженою особою -
головою правління та скріплені
печаткою підприємства відповідача, а
тому є належними доказами. Для
з'ясування чи дійсно акти підписувала
не уповноважена особа, необхідно
отримати висновок експерта, який
володіє спеціальними знаннями, проте,
відповідач на підтвердження своїх
доводів не заявив клопотання про
проведення почеркознавчої експертизи.

Також звертає увагу, що розмір суми
пені був розрахований відповідно до п.
5.1 договору і є вірним.

Представник позивача у судовому
засіданні надав аналогічні пояснення
викладеним у відзиві на апеляційну
скаргу.

У судовому засіданні 15.10.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

4. Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський встановив
наступні обставини:

11.02.2013р. між Приватним акціонерним
товариством "Нікопольський ремонтний
завод" (замовник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЕКС"
(виконавець) був укладений договір №
202-13-ОД, відповідно до умов якого
Виконавець бере на себе зобов'язання
надати наступний комплекс послуг
(робіт):

Технічне діагностування, позачерговий
повний технічний огляд і
електровимірювання електрообладнання
вантажопідіймальних кранів, згідно
переліку (Додаток №2 до цього Договору);

Нівелювання підкранових колій
вантажопідіймальних кранів, згідно
переліку (Додаток №2 до цього Договору);

Неруйнівний контроль обладнання, що
бере участь у транспортуванні рідких
металів згідно переліку (Додаток №2 до
цього Договору), а Замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
надані послуги (роботи) (п. 1.1 договору).

Термін надання послуг (робіт) за
Договором - поетапно, по мірі надання
належно підготовленого обладнання та
згідно Календарного плану (Додаток №3
до цього Договору).

Строк надання послуг по кожному етапу -
протягом 30 календарних днів після
надання замовником належно
підготовленого обладнання. Весь обсяг
послуг (робіт) по даному Договору
повинен бути наданий до 31.12.2013р. (1.2
договору).

Надання послуг (робіт) за цим договором
здійснюється виконавцем відповідно до
вимог Постанови Кабінету Міністрів
України № 687 від 26.05.2004р. «Про
затвердження порядку проведення
огляду, випробування та експертного
обстеження (технічного діагностування)
машин, механізмів, устаткування
підвищеної небезпеки та інших
нормативно-правових актів Країни з
охорони праці та промислової безпеки.

Згідно п. 2.1 договору, вартість послуг
(робіт) за цим Договором визначена
Протоколом угоди про договірну ціну
(додаток №1) і складає на дату
підписання Договору 73 547,00 грн.

Оплата здійснюється Замовником
поетапно, за фактом надання послуг
(робіт), протягом 75-ти календарних днів
з дати підписання акту здачі-приймання
наданих послуг (робіт) по кожному етапу
(п.2.2 договору).

Розділом 3 договору встановлені права
та обов'язки сторін, серед яких
обов'язок виконавця надати послуги
(роботи) у строки, зазначені у п.1.2
договору, після виконання замовником
п.3.2.1-3.2.5 договору.

Пунктами 3.2.1-3.2.5 договору встановлено
обов'язок замовника:

Призначити осіб, відповідальних за
надання послуг (робіт) від власника
обладнання;

Надати фахівцям виконавця всі технічні
та експлуатаційні документи, які
містять дані про обладнання за весь
період експлуатації;

Підготувати обладнання до надання
послуг (робіт) відповідно до вимог
організаційно-методичних документів;

Готовність замовника надати виконавцю
підготовлене обладнання для надання
послуг (робіт) підтверджується
офіційним листом, підписаним
уповноваженим представником замовника
і спрямованим на адресу виконавця;

Оформити наряд-допуск.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що за
невиконання або неналежне виконання
умов Договору сторони несуть
відповідальність згідно з чинним
законодавством України.

При затримці Замовником оплати наданих
послуг, згідно з п. 2.2 цього Договору,
Замовник сплачує Виконавцеві пеню в
розмірі 0,5% від вартості наданих, та не
сплачених послуг (робіт) за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період за
який сплачується пеня.

Цей Договір набуває чинності з дати
його підписання і діє до 31.12.2013р., а в
частині невиконаних умов - до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(п. 8.1 договору).

На виконання договору позивач надав
відповідачу послуги на загальну суму 73
574,00 грн., що підтверджують підписані
без зауважень та скріплені печатками
підприємств акти здачі-приймання № 1
від 02.04.2013р. на суму 17560грн., № 2 від
12.04.2013р. на суму 12408грн., № 3 від 18.06.2013р.
на суму 17460грн., № 4 від 18.06.2013р. на суму
7990грн., № 5 від 18.06.2013р. на суму 2476грн., № 6
від 18.06.2013р. на суму 8160грн., № 7 від
19.08.2013р. на суму 7520грн. (а.с.17-23).

Відповідачем, в порушення умов
договору, частково оплачені надані
послуги в розмірі 29968грн. 00коп., у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість в розмірі 43606грн. 00коп.

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови:

Статтею 193 ГК України, встановлено
обов'язок суб'єктів господарювання та
інших учасників господарських
відносин виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін.

У відповідності до ст. 36 ГПК України,
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем належними та допустимими
доказами доведено, що відповідач не
розрахувався в повному обсязі за
фактично виконані роботи, а відтак є
правомірними вимоги про стягнення
заборгованості у розмірі 43606,00 грн.,
1090,65грн. - 3% річних, 5543,97 грн. - втрат від
інфляції.

Доводи апелянта, щодо недоведеності
настання строку на сплату послуг не
приймаються судовою колегією, оскільки
акти здачі-приймання підписані та
скріплені печаткою, яка належить
відповідачу, відповідач не спростовує
факту надання послуг, а лише відзначає,
що акти здачі приймання підписані не
тією особою, яка в них зазначена.

Для перевірки доводів апеляційної
скарги судовою колегією у відповідача
ухвалами від 01.09.2014р. та від 22.09.2014р.
витребувані докази виконання пунктів
3.2.1-3.2.2, 3.2.4-3.2.5, 4.2 договору № 202-13-ОД від
11.02.2013р., зобов'язано відповідача надати
пояснення, ким підписано акти здачі
приймання, а також чи призначалась
відповідальна особа від замовника, на
яку було покладено обов'язок щодо
контролю за наданням послуг
виконавцем. Зазначені вимоги
апеляційного суду скаржником не
виконано, хоча в матеріалах справи
наявне повідомлення про вручення
відповідачу ухвали про відкладення
розгляду справи апеляційним судом.

Дійсно, відповідно до ч. 5 ст. 65
Господарського суду України, керівник
підприємства без доручення діє від
імені підприємства, представляє його
інтереси в органах державної і органах
місцевого врядування, інших
організаціях, у відносинах з
юридичними особами та громадянами,
формує адміністрацію підприємства і
вирішує питання діяльності
підприємства в межах та порядку,
визначених установчими документами, ч.
3 ст. 237, ч. 2 ст. 527 визначають поняття та
підстави представництва, виконання
обов'язку сторін зобов'язання належним
боржником, а прийняття виконання
належним кредитором. Однак відповідач
не довів, що особа, яка підписала акт не
є працівником підприємства та особою
відповідальною за надання послуг
(робіт) від власника обладнання,
відповідно до п. 3.2.1 договору, яку
повинен був призначити замовник.

Статтею 241 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки, яку він
представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Матеріали справи
свідчать про те, що відповідач прийняв
виконання послуг (робіт) позивачем за
договором, шляхом підписання актів
приймання здачі послуг (робіт) та
скріплення цього підпису своєю
печаткою та шляхом часткової оплати
виконаних за договором робіт. Тобто,
вчинив дії, які свідчать про прийняття
виконання та виникнення зобов'язань з
оплати виконаних робіт відповідно до
умов договору.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором. (ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, п. 5.1 договору
сторони погодили додаткові санкції:
при затримці Замовником оплати наданих
послуг, згідно з п. 2.2 цього Договору,
Замовник сплачує Виконавцеві пеню в
розмірі 0,5% від вартості наданих, та не
сплачених послуг (робіт) за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період за
який сплачується пеня.

Позивач нарахував відповідачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день за весь період
прострочення на суму 2825,67грн.,
розрахунок є вірним і таким, що
відповідає обставинам справи.

Доводи ж відповідача про те, що п. 5.1
договору визначено граничний розмір
загальної суми пені за весь час
прострочення, який не повинен
перевищувати розміру подвійної ставки
НБУ, судовою колегією відхиляються
оскільки таке трактування не
відповідає ні змісту п. 5.1 договору ні
чинному законодавству.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 104 ГПК України,
порушення норм процесуального права
являється підставою для скасування
рішення місцевого господарського суду
у випадку, якщо справу розглянуто
господарським судом за відсутністю
будь-якої із сторін, не повідомленої
належним чином про місце засідання
суду.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Зокрема, вони мають право
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії,
брати участь в господарських
засіданнях, подавати докази, брати
участь у дослідженні доказів, заявляти
клопотання, давати усні та письмові
пояснення господарському суду,
наводити свої доводи і міркування з
усіх питань, що виникають у ході
судового процесу, заперечувати проти
клопотань і доводів інших учасників
судового процесу, оскаржувати судові
рішення господарського суду в
установленому цим Кодексом порядку, а
також користуватися іншими
процесуальними правами, наданими їм
цим Кодексом.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи дійшла висновку, що місцевим
судом було створено всі необхідні
умови для встановлення фактичних
обставин справи, а саме: розгляд справи
відкладався за клопотанням
відповідача; при розгляді справи судом
враховано доводи відповідача
викладені у відзиві на позов, який
надійшов до суду 29.07.2014р.; відповідач
був повідомлений про день та час
судового засідання у відповідності з
нормами ГПК України, зібрані у справі
докази є достатніми для розгляду
справи по суті. Крім того, у апеляційній
скарзі відповідач взагалі не наводить
підстав за яких представник не був
присутній у судовому засіданні 30.07.2014р.
Участь у судовому засіданні сторони у
справі є його правом, яке ним
використовується на власний розсуд і
не є безумовною підставою для
відкладення судом розгляду справи у
разі її не прибуття у судове засідання,
тому судова колегія вважає, що
процесуальні права відповідача
передбачені ст. 22 ГПК України судом не
були порушені.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів апеляційного суду вважає, що суд
першої інстанції повно з'ясував
обставини справи і дав їм правильну
юридичну оцінку. Порушень чи
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права
при розгляді спору по суті судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 36, 75, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Нікопольський ремонтний завод" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 30.07.2014
року у справі №904/3864/14 - без змін.

Постанова набирає зонної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний тест постанови
виготовлено 20.10.2014 року.

Головуючий суддя
Н.Л. Величко

Суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М.
Подобєд