м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18540/14 07.10.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплексні рішення"
м. Києва

до Публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" м. Києва

про визнання договору недійсним.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Мартян О.В.

СУТЬ СПОРУ :

у вересні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Комплексні рішення" звернулося в суд з
указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним та
відповідачем був укладений кредитний
договір № 34-2011 від 18 листопада 2011 р.,
відповідно до умов якого відповідач
зобов'язався надати йому кредит на
оплату розрахункових документів при
відсутності грошових коштів на його
поточному рахунку в межах
встановленого ліміту кредитування у
розмірі 1500000 грн., а він -повернути
кредит та сплатити за його
користування 35% річних.

Посилаючись на те, що вказаний договір
укладений від його імені директором з
перевищенням наданих йому повноважень,
позивач на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК
України просив задовольнити позов та
визнати цей договір недійсним.

Представник позивача у судове
засідання повторно не з'явився, про час
і місце його проведення повідомлений в
установленому порядку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву,
його представник у судовому засіданні
проти позову заперечував, посилаючись
на безпідставність заявлених вимог,
відповідність спірного договору
вимогам чинного законодавства, а також
схвалення позивачем договору.

Суд вважає можливим розглянути справу
відповідно до вимог ст. 75 ГПК України у
відсутності представника позивача за
наявними у ній матеріалами, що містять
достатньо відомостей про права і
взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, суд вважає, що у позові слід
відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір № 34-2011 від 18 листопада 2011 р.,
відповідно до умов якого відповідач
зобов'язався надати позивачу кредит на
оплату розрахункових документів при
відсутності грошових коштів на його
поточному рахунку в межах
встановленого ліміту кредитування у
розмірі 1500000 грн., а позивач - повернути
кредит та сплатити за його
користування 35% річних.

Зазначені обставини підтверджуються
пояснення відповідача, наявною у
матеріалах справи копією
вищевказаного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 2 ст. 203 ЦК України
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

З тексту спірного договору вбачається,
що від імені позивача він підписаний
директором Поповим Ігорем
Андрійовичем, який діяв на підставі
статуту.

Відповідно до п. 10.7.4 статуту позивача
директор має право вчиняти правочини,
що не перевищують 1000000 грн. з одним
контрагентом за один день, та чинити
юридичні дії від імені товариства,
давати доручення, відкривати та
використовувати рахунки товариства в
установах банків.

При цьому, як вбачається з протоколу
загальних зборів № 21 від 17 листопада 2011
р. зборами учасників позивача вирішено
отримати від відповідача кредит з
лімітом кредитування 1500000 грн. строком
на 6 місяців для поповнення обігових
коштів підприємства, а директора
Попова І.А. уповноважено на підписання
відповідного договору.

Доказів визнання в установленому
порядку указаного рішення загальних
зборів засновників позивача недійсним
суду не надано.

Крім того, поясненнями відповідача,
наявними в матеріалах справи
меморіальними ордерами №№ 74 від 18
листопада 2011 р., 76, 81 від 21 листопада 2011
р., 69, 80 від 22 листопада 2011 р., 1 від 24
листопада 2011 р., 57 від 28 листопада 2011 р.,
1002/1 від 22 травня 2013 р., 1002/1 від 1 червня
2013 р., 77 від 7 червня 2013 р., стверджується
той факт, що після укладення спірного
договору сторонами у справі
проводилося його виконання, кредитні
кошти позивач від відповідача
одержував, здійснював оплату відсотків
за користування кредитом.

Такі дії позивача свідчать про
схвалення ним дій директора під час
укладення спірного договору. Це в силу
вимог ч. 2 ст. 241 ЦК України створило для
нього цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення спірного правочину.

За таких обставин, враховуючи, що
спірний договір укладено з дотриманням
вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, права
позивача у зв'язку з його укладенням з
боку відповідача не порушені, то у
позові відповідно до вимог ст.ст. 16, 215
ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

у позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплексні рішення"
м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва
П.І.Паламар