КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Справа№ 911/2620/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

Від позивача - Мацегорін А.О. ( довір.
№50/10 від 19.09.14);

Від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду
Київської області від 07.08.2014р.

у справі № 911/2620/14 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Дочірньої компанії „Газ
України" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Комунтехсервіс"

про стягнення 10824, 37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 07.08.2014р. у справі
№911/2620/14 позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Комунтехсервіс" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" - 6841 грн. 56 коп. 3% річних, 1228
грн. 37 коп. інфляційних втрат, 1362 грн. 08
коп. судового збору. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
ґрунтується на тому, що рішенням
Господарського суду Київської області
від 27.09.2012р. у справі №7/069-12 позовні
вимоги задоволено повністю - стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комунтехсервіс» на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» 714187,25 грн.
основного боргу, 53764,01грн. пені, 7525,79 грн.
інфляційних втрат, 30870,55 грн. 3% річних та
16126,95 грн. судового збору. На момент
розгляду даної справи борг відповідача
перед позивачем за поставлений згідно
договору поставки природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання №06/10-3260 БО-17 від 27.12.2010р.,
було погашено повністю 21.12.2012р.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
Київської області від 07.08.2014р. щодо
відмови в стягненні 3% річних та
інфляційних нарахованих на суму
стягнутої пені. Прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги в частині
стягненні 3% річних та інфляційних
нарахованих на суму стягнутої пені
задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про те, що оскільки відповідач
несвоєчасно виконав зобов'язання по
оплаті вартості поставленого
природного газу, що відповідно
призвело до подальшого невиконання
рішення суду, позивач обґрунтовано та
законно звернувся з вимогою про
стягнення 3% річних та інфляційних
нарахованих на суму стягнутої пені
згідно рішення господарського суду
Київської області від 27.09.12р. у справі
№7/069-12.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.08.2014р.
розгляд апеляційної скарги призначено
на 14.10.2014р.

В судове засідання апеляційного
господарського суду 14.10.2014р. не з'явився
представник відповідача.

Враховуючи те, що відповідач про час та
місце розгляду апеляційної скарги
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 22.08.2014р.), явка
представників сторін не була визнана
обов'язковою у судове засідання, судова
колегія, з урахуванням думки
представника позивача ухвалила
розгляд апеляційної скарги у
відсутності представника відповідача,
за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представника позивача
судова колегія встановила.

Рішенням господарського суду
Київської області від 27.09.2012р., яке
залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.11.2012 р., у
справі № 7/069-12 за позовом Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунтехсервіс" про
стягнення 806347,60 грн. позовні вимоги
задоволено повністю, а саме - стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комунтехсервіс" на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 714187,25 грн.
основного боргу, 53764,01 грн. пені, 7525,79
грн. інфляційних втрат, 30870,55 грн. 3%
річних та 16126,95 грн. судового збору.

Зокрема, зазначеним рішенням
встановлено, що у період з січня 2011 року
по квітень 2011 року на виконання умов
договору ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" поставила ТОВ "Комунтехсервіс"
природний газ на загальну суму
1684187,25грн., своєчасно та в повному
обсязі передавши відповідачеві
природний газ. Відповідач в свою чергу
обов'язки за договором в частині
своєчасної оплати вартості
поставленого газу належним чином не
виконав, оскільки лише частково
оплатив вартість поставленого у період
з січня по квітень 2011 року природного
газу, а саме - 16.02.2011 р. в сумі 200000 грн.,
10.03.2011р. в сумі 400000грн., 13.04.2011р. в сумі
70000,00 грн., 09.06.2011 р. в сумі 200000,00 грн.,
25.07.2011р. у сумі 100000,00 грн., неоплаченою
залишилась заборгованість відповідача
перед позивачем у сумі 714187,25 грн. (1684187,25
грн. - 970000,00 грн.).

На момент розгляду даної справи №
911/2620/14 борг відповідача перед
позивачем за договором № 06/10-3260 БО-17 від
27.12.2010 р. погашено повністю 21.12.2012 р., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 382 від 19.11.2012 р. на суму
200000,00 грн., № 451 від 18.12.2012 р. на суму 50000,00
грн., № 459 від 19.12.2012 р. на суму 2000,00 грн.,
№ 470 від 21.12.2012 р. на суму 462187,25 грн.,
копії яких долучено до матеріалів
справи.

Предметом даного позову є вимоги про
стягнення з відповідача 9380,94 грн. 3%
річних, нарахованих за період з 17.08.2012 р.
до 20.06.2014 р., та 1443,43 грн. інфляційних
втрат за період з вересня 2012 року до
грудня 2012 року на суму заборгованості,
яка виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем основного
грошового зобов'язання за договором №
06/10-3260 БО-17 від 27.12.2010 р. та на суму 53764,01
грн. пені, стягнутої за рішенням
господарського суду Київської області
від 27.09.2012 р. у справі № 7/069-12.

Господарським судом міста Києва
встановлено, що між Дочірнім
підприємством "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Комунтехсервіс"
(покупець) 27.12.2010р. укладено договір
поставки природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання № 06/10-3260 БО-17, згідно
умов якого постачальник зобов'язався
передати покупцеві імпортований
природний газ, а покупець прийняти та
оплатити природний газ на умовах
договору.

У відповідності з п. 4.1 договору оплата
розрахунки проводиться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:
перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів газу проводиться не пізніше 10
числа місяця поставки; подальші оплати
проводяться плановими платежами по 33
відсотки від вартості запланованих
місячних обсягів газу до 20 та 30 числа
поточного місяця. Остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюється на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Приписами ч.1 ст.193 ГК України
передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як зазначено в п. 5.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р.,
господарським судам необхідно мати на
увазі, що за приписом частини п'ятої
статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак, якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим, відповідальність за
невиконання такого зобов'язання, яке
виникло з рішення суду, настає на
загальних підставах згідно з частиною
другою статті 625 названого Кодексу.

Окрім того, пунктом 7.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
передбачено, що за відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду
Київської області від 27.09.2012р. у справі
№ 7/069-12 за прострочення виконання
відповідачем зобов'язання з оплати за
договором було стягнуто 3% річних,
нарахованих на прострочену
заборгованість за період з 21.02.2011 р. до
25.07.2011 р.

Як зазначалось вище, борг відповідача
перед позивачем за поставлений згідно
договору № 06/10-3260 БО-17 від 27.12.2010 р.
природний газ погашено повністю 21.12.2012
р.

Судова колегія вважає обґрунтованим
висновок місцевого господарського
суду про те, що позовні вимоги ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" про
стягнення 6841,56 грн. 3% річних підлягають
задоволенню з урахуванням того, що
розмір заявлених до стягнення з
відповідача у даній справі 3% річних в
сумі 6841,56 грн., нарахованих за період з
17.08.2012р. до 21.12.2012р. на заборгованість,
яка виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором № 06/10-3260 БО-17
від 27.12.2010 р., що встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 27.09.2012 р. у справі № 7/069-12, тобто
судове рішення про стягнення з
боржника коштів фактично не виконано,
позивач обґрунтовано вимагає
стягнення сум інфляційних нарахувань
та процентів річних аж до повного
виконання грошового зобов'язання.

Позивачем, крім того, заявлено до
стягнення з відповідача у даній справі
інфляційних втрат в сумі 1443,43 грн.,
нараховані за період з вересня 2012 року
до грудня 2012 року, у тому числі - за
період з вересня до жовтня на суму 714187,25
грн. в сумі 714,19 грн., за листопад 2012 року
на суму 514187,25 грн. в сумі -514,19 грн. на
заборгованість, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором №
06/10-3260 БО-17 від 27.12.2010р., що встановлено
рішенням господарського суду
Київської області від 27.09.2012 р. у справі
№ 7/069-12, а також нараховані за грудень
2012 року на суму 567951,26 грн. в сумі 1135,90
грн. на суму заборгованості, яка
виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором № 06/10-3260 БО-17
від 27.12.2010 р. та на суму 53764,01 грн. пені,
стягнутої рішенням господарського
суду Київської області від 27.09.2012 р. у
справі № 7/069-12.

Також позивач просить суд стягнути 3%
річних в загальній сумі 2539,38 грн.,
нараховані на суму 53764,01 грн. пені,
стягнутої з відповідача за вказаним
вище рішенням суду.

Визначаючи правову природу грошового
зобов'язання, необхідно, перш за все
виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України,
відповідно до яких зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В той же час, як вірно зазначає місцевий
господарський суд, правова природа
пені є іншою, оскільки пеня - це один із
видів забезпечення виконання
зобов'язання (ст.ст. 546, 549 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Таким чином обов'язок сплатити пеню за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 ЦК України, тому що пеня є одним із
видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового.

Не приймаються до уваги доводи
позивача в апеляційній скарзі про те,
що оскільки відповідач несвоєчасно
виконав зобов'язання по оплаті
вартості поставленого природного газу,
що відповідно призвело до подальшого
невиконання рішення суду та посилання,
що позивач обґрунтовано та законно
звернувся з вимогою про стягнення 3%
річних та інфляційних нарахованих на
суму стягнутої пені згідно рішення
господарського суду Київської області
від 27.09.12р. у справі №7/069-12, оскільки
рішенням господарського суду
Київської області від 27.09.2012 р. у справі
№ 7/069-12 на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" стягнуто
53764,01 грн. пені, правова природа цього
боргу як штрафної санкції з прийняттям
рішення не змінилася, пеня у грошове
зобов'язання не перетворилася, а тому
відсутні підстави для застосування до
цих правовідносин положень ст. 625 ЦК
України.

Враховуючи вищевикладене, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
вимог про стягнення з відповідача 107,35
грн. інфляційних втрат, нарахованих за
грудень 2012 року, та 2539,38 грн. 3% річних,
нарахованих за період з 21.11.2012 р. до
20.06.2014 р. на суму пені в розмірі 53764,01 грн.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимога позивача про
стягнення 1228,37 грн. інфляційних втрат
за період з вересня 2012 року по грудень
2012 року, нарахованих на суму основного
боргу, підлягає задоволенню з підстав,
зазначених вище.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду Київської області
підлягає залишенню без змін

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
„Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 07.08.2014р. у справі
№ 911/2620/14 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду
Київської області матеріали справи №
911/2620/14.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 20.10.2014р.

Головуючий суддя
С.А. Пашкіна

Судді
О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло