ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р.
Справа № 917/1740/14

За позовом Державного підприємства
"Український державний
геологорозвідувальний інститут", 04114, м.
Київ, вул. Автозаводська, 78-А

до Товариства з обмеженою
відповідальністю кредитно-фінансової
торгівельної компанії "Спільне
Українсько-Британське підприємство
"Єврокрим", 37660, Полтавська область,
Миргородський район, с. Зубівка

про стягнення 169007,07 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
та повідомлено дату складання повного
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 169007,07 грн. боргу
згідно договору з проведення
моніторингу та наукового
супроводження надрокористування
(Західно-Радченківська площа) № КД2347-00
від 13.05.2013 року, в т.ч. 139500,00 грн.
основного боргу, 9809,68 пені, 16600,50
інфляційні витрати та 3096,89 грн. 3%
річних.

З позивачем відеозв"язок, який повинен
бути забезпечений господарським судом
м. Києва, не відбувся в зв'язку з
технічними причинами, про що
керівником апарату господарського
суду Полтавської області складено
відповідну довідку.

Представник відповідача в жодне
судове засідання суду не з'явився,
причини неявки не повідомляв, хоча
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, про що свідчать
повідомлення про вручення ухвал суду
(а.с. - 76,77,82), відзиву на позовну заяву не
надав.

Таким чином, відповідач неодноразово
належним чином повідомлявся про дату
та час слухання справи. Судом
відкладався розгляд справи для
належного повідомлення відповідача
про час та місце судового розгляду та
надання можливості надати пояснення
стосовно спору.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути
вирішено протягом двох місяців з дня
надходження позовної заяви. В даному
випадку цей строк закінчується, а тому
суд не може більше відкладати розгляд
справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, закінчення встановленого ст. 69
ГПК України строку вирішення спору,
відсутність клопотання щодо
продовження строку вирішення спору,
спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, суд встановив:

13.05.2013 між сторонами було укладено
договір № КД2347-00 з проведення
моніторингу та наукового
супроводження надрокористування
(Західно-Радченківська площа) (далі -
Договір, а. с. - 13-18), згідно п. 1.1. якого
позивач (виконавець) зобов'язується
виконати для відповідача (замовника), а
відповідач зобов'язується прийняти й
оплатити роботи з моніторингу та
наукового супроводження
надрокористування (далі - Роботи)
Західно-Радченківською площею
відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, Моніторинг та
наукове супроводження здійснюється на
підставі Порядку надання спеціальних
дозволів на користування надрами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 2011 року
№ 615, та Угоди про умови користування
надрами від 27 березня 2013 року №1717, що є
додатком до спеціального дозволу на
користування надрами.

Пунктом 1.3 передбачено, що обсяг робіт,
етапи (підетапи) та строки їх виконання
наведені в календарному плані у
Додатку 1 (а.с. - 19), який є невід'ємною
частиною цього Договору та складається
виконавцем щорічно.

За умовами п.п. 4.2, 4.3. Договору по
завершенню кожного етапу (підетапу)
позивач надає відповідачу Акт
здавання-приймання робіт в 2-х
примірниках та Інформаційний звіт у
письмовій формі. Замовник протягом 5
робочих днів з дня одержання звітних
документів та Акту здавання-приймання
робіт, зазначених в п. 4.1 цього Договору,
якщо виконанні роботи відповідають
умовам Договору, зобов'язаний
направити Виконавцю підписаний та
належним чином оформлений Акт
здавання-приймання робіт.

Розділом 5 договору визначено вартість
робіт та порядок розрахунків. Так,
згідно п. 5.1 Договору загальна вартість
робіт згідно з цим Договором
визначається Протоколом узгодження
Договірної ціни, що є Додатком 2 до
цього Договору (а.с. - 20), і складає у 2013
році: 139500,00 грн. крім ПДВ20% - 27900,00 грн.,
всього: 167400,00 грн. Пунктом 5.3
передбачено, що замовник перераховує
позивачу аванс у розмірі 25% від
вартості робіт за відповідним етапом
(підетапом). Перерахування авансу
здійснюється на підставі
рахунку-фактури позивача протягом 10
робочих днів з дати його підписання.

У разі несвоєчасної оплати за виконані
роботи відповідач сплачує позивачу
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожен день прострочення виконання
своїх зобов'язань (п. 6.2 Договору).

Згідно п.10.4 Договору цей Договір
набирає чинності з дня його підписання
і діє до 30 липня 2015 року.

Як зазначає позивач, ним згідно даного
Договору виконано роботи І, II та III
етапу 2013 року та виставлені
відповідачу відповідні рахунки на
оплату (а.с. - 58-62). В обґрунтування
позовних вимог позивачем надано
підписані сторонами та скріплені їх
печатками Акти 1/2013 від 25.06.2013 р., №2/2013
від 11.10.2013 р. та 3/2013 від 16.12.2013 р.
здавання-приймання науково - технічної
продукції (а.с. 23-25).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував
зобов'язання за вищезазначеним
Договором щодо виконання робіт.
Відповідач відповідно до Актів
здавання приймання науково - технічної
продукції прийняв роботи без
зауважень, але не оплатив їх у
встановлені у Договорі строки.

Так, за даними позивача, відповідачем
роботи І та II етапу 2013 року оплачені
частково, а ІІІ етапу 2013 року не
оплачені у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно акту №1/2013 від 25 червня 2013 року,
вартість виконаних робіт І етапу 2013
року складає 55 800 грн. По даному Акту
відповідачем згідно платіжного
доручення №84 від 21.05.2013 р. (а.с. - 22)
сплачено аванс в сумі 13 950 грн. За даними
позивача, заборгованість по даному
акту на час розгляду справи складає
41850,00 грн.

Згідно акту №2/2013 від 11 жовтня 2013 року,
вартість виконаних робіт II етапу 2013
року складає 55 800 грн., замовником
згідно платіжного доручення №79 від
21.10.2013 р. (а.с. - 21) сплачено аванс в сумі 13
950,00 грн., заборгованість на час
розгляду справи складає 41 850,00 грн.

Згідно акту №3/2013 від 16 грудня 2013 року,
вартість виконаних робіт III етапу 2013
року складає 55 800,00 грн. Аванс, за даними
позивача, за III етап 2013 року
відповідачем не сплачувався.

Разом борг за договором № КД2347-00 від
13.05.2013 за 2013 рік складає 139500,00 грн.

Як зазначає позивач, з метою досудового
врегулювання спору він 11.06.2014 року
направив на адресу відповідача вимогу
щодо сплати боргу за виконані роботи.
Відповіді від відповідача на час
розгляду справи позивачем не отримано.

Крім того, позивач на підставі п. 6.2
договору та ст. 625 ЦК України нарахував
та просить стягнути з відповідача 9809,68
грн. пені, з якої 2684,12 грн. по Акту №1/2013
від 25.06.2013 р. за період з 17.07.2013 р. по
10.01.2014 р., 2802,22 грн. по Акту 2/2013 від 11.10.2013
р. за період з 28.10.2013 р. по 27.04.2014 р., 4323,34
грн. по Акту 3/2013 за період з 31.12.2013 р. по
30.06.2014 р.; 3096,89 грн. 3% річних за період
11.07.2013 р. по 17.07.2014 р. та 16600,50 грн.
інфляційних втрат за період з липня 2013
р. по червень 2014 р. (розрахунок пені, 3%
річних та інфляційних втрат в
матеріалах справи, а.с - 69-70).

Таким чином, загальна сума, заявлена до
стягнення, становить 169007,07 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Як визначено статтею 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу (стаття 837
Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк або
за згодою замовника - достроково (ч. 1 ст.
854 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4 статті 882 Цивільного кодексу
України передбачено, що передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформлюється актом,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

На підставі матеріалів справи, поданих
сторонами доказів суд дійшов висновку,
що позовні вимоги щодо стягнення
основного боргу в сумі 139500,00 грн. є
правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами (Договір № КД2347-00
з проведення моніторингу та
наукового супроводження
надрокористування
(Західно-Радченківська площа, Акт
здавання приймання науково-технічної
продукції, рахунки на оплату, докази
часткової оплати) та підлягають
задоволенню. Дані обставини
відповідачем не спростовані.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено методику розрахунку
пені, 3% річних та інфляційних збитків з
використанням калькулятора ІПС "Ліга".
За результатами проведеного
перерахунку, суд встановив, що позивач
розраховував 3% річних та інфляційні
втрати не по кожному акту окремо, але
враховуючи, що заявлені позивачем суми
не перевищують суми встановлені судом
то позовні вимоги про стягнення 9809,68
грн. пені, 3096,89 грн. 3% річних та 16600,50 грн.
інфляційних втрат підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог; відповідач правами,
наданими йому ГПК України, не
скористався, жодних заперечень проти
позову не надав. За викладеного,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем,
підлягає відшкодуванню йому за рахунок
відповідача (ст.49 ГПК України).

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю кредитно-фінансової
торгівельної компанії "Спільне
Українсько-Британське підприємство
"Єврокрим" (37660, Полтавська область,
Миргородський район, с. Зубівка, , код
ЭРПОУ 14274847) на користь Державного
підприємства "Український державний
геологорозвідувальний інститут" (04114, м.
Київ, вул. Автозаводська, 78-А, код ЭДРПОУ
01432032) 139500,00 грн. основного боргу, 3096,89
грн. - 3% річних, 9809,68 грн. пені, 16600,50 грн.
інфляційних втрат та 3380,14 грн. судового
збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.10.2014 р.

Суддя
Н.Г. Гетя