КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р. Справа№ 910/4850/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Департаменту промисловості та
розвитку підприємництва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації),

на рішення Господарського суду м.
Києва від 13.05.2014 р.

у справі №910/4850/14 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМС Консалтінг"

до Департаменту промисловості та
розвитку підприємництва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)

про стягнення 1570018,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "БМС Консалтінг" (далі
- позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Департаменту промисловості та
розвитку підприємництва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) (далі - відповідач) про
стягнення з відповідача на користь
позивача 1570018,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014р. позов задоволено
повністю. Стягнуто з Департаменту
промисловості та розвитку
підприємництва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМС Консалтінг" суму
основної заборгованості у розмірі 1
497790,00 грн., пеню в розмірі 58685,14 грн., 3%
річних в розмірі 13542,72 грн. та судовий
збір у розмірі 31400,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Департамент промисловості та розвитку
підприємництва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 13.05.2014р. у справі
№910/4850/14 та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарський суд міста Києва
неповно з'ясував обставини справи,
визнав обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що у нього
відсутні умови здійснення розрахунків,
зазначені в пункті 5.3 договору, а саме
здійснення розрахунків на підставі ст.
49 Бюджетного кодексу України (тобто за
наявності у розпорядника бюджетних
коштів відповідних бюджетних
асигнувань) та здійснення розрахунків
протягом 7 банківських днів з дати
отримання бюджетного призначення на
фінансування закупівлі на свій
реєстраційний рахунок.

Також, скаржник зазначає, що
задоволення позовних вимог в частині
стягнення пені та 3% річних можуть
завдати суттєві збитки бюджету міста
Києва.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.06.2014р. у
справі №910/4850/14, скарга прийнята до
розгляду та порушено апеляційне
провадження.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 14.08.2014р. "Про
зміну складу колегії суддів" в зв'язку з
перебуванням судді Гаврилюка О.М.,
Коротун О.М. у відпустці було доручено
розгляд апеляційної скарги у справі
№910/4850/14 колегії суддів у складі: Сулім
В.В. - головуючий суддя, суддів
Майданевич А.Г., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.08.2014р.
розгляд справи було відкладено на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014р. "Про
зміну складу колегії суддів" в зв'язку з
перебуванням суддів Коротун О.М.,
Гаврилюка О.М. у відпустці було
доручено розгляд апеляційної скарги у
справі №910/25025/13 колегії суддів у
складі: Сулім В.В. - головуючий
суддя, суддів Майданевич А.Г., Шаптала
Є.Ю.

Представники сторін в засідання
Київського апеляційного
господарського суду 20.08.2014р. не
з'явилися, були належним чином
повідомлений про місце та час розгляду
апеляційної скарги, що підтверджується
відміткою відділу діловодства на
зворотному боці ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
14.08.2014р.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
до вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України, є
підтвердженням належного надсилання
копій процесуального документа
сторонам та іншим учасникам судового
процесу (Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від
13.08.2008р. № 01-8/482 «Про деякі питання
застосування норм господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2008 року»).

Крім того, враховуючи, що судом явка
уповноважених представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, сторони не скористалися
належними їм процесуальними правами
приймати участь в судовому засіданні
20.08.2014р., Київський апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності представників сторін за
наявними в ній матеріалами на підставі
ст. 101 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 13.05.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Департаменту промисловості та
розвитку підприємництва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)- без задоволення, з
наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 13.09.2013 р. між
відповідачем (замовник) та позивачем
(виконавець) було укладено Договір
№КМДЗ-1 (надалі - договір), предметом
якого відповідно до п. 1.1. останнього, є
зобов'язується позивача у встановлені
строки надати відповідачу, а
відповідач прийняти належним чином
надані позивачем послуги щодо
проектування та розробляння у сфері
інформаційних технологій (послуги з
побудови комплексної системи захисту
інформації, код згідно ДК 016-2010:62.01.1)
(надалі - послуги), оплатити їх вартість
на умовах цього Договору. Перелік, ціна,
строк (період) надання та інші
характеристики послуг погоджені
сторонами у Додатку №2 та Додатку №3 до
цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. договору фактом, що
підтверджує передачу позивачем та
приймання відповідачем наданих
позивачем послуг, є підписання
сторонами акту приймання-передачі
наданих послуг (надалі - акт). Акт
складається позивачем у 2 примірниках,
які мають бути підписані, скріплені
печаткою позивача та надані
відповідачу не пізніше останнього для
надання послуг. Послуги приймаються
поетапно згідно етапів, зазначених у
Додатку №2 до цього Договору. Акт
підписується після підписання
технічного акту прийому-передачі
наданих послуг за відповідний етап, що
надається відповідачу у день
закінчення надання послуг
відповідного етапу, та фіксує
виконання послуг відповідно до умов
цього Договору та відсутність
претензій до виконавця зі сторони
відповідача щодо якості наданих послуг
за відповідним етапом. Технічний акт
прийому-передачі наданих послуг
підписується відповідачем протягом 1
робочого дня з моменту його отримання.

Згідно п. 5.1. договору ціна договору
складає вартість послуг та становить
без ПДВ 1248158,45 грн., крім того ПДВ 249631,69
грн., разом з ПДВ 1497 790,14 грн. Вартість
послуг згідно кожного етапу зазначено
у Додатку №2 до цього Договору.

Оплата відповідачем вартості послуг
позивачу здійснюється поетапно згідно
етапів, наведених у Додатку №2 до цього
Договору, протягом 10 календарних днів з
дати підписання Акту
приймання-передачі послуг за
відповідний етап. Розрахунки за надані
послуги здійснюється на підставі ст. 49
Бюджетного кодексу України. У разі
затримки бюджетного фінансування
розрахунок за надані послуги
здійснюється протягом 7 банківських
днів з дати отримання відповідачем
бюджетного призначення на
фінансування закупівлі на свій
реєстраційний рахунок. (п.п. 5.3.1. - 5.3.3.
Договору).

Згідно п. 5.4. договору всі суми, що
підлягають сплаті за цим договором,
сплачуються в безготівковій формі на
розрахунковий рахунок позивача за
реквізитами, що вказані в розділі 12
Договору.

Відповідно до п. 10.1. договору сторони
домовились, що цей договір набуває
чинності з дати його укладення і діє до
31.12.2013р. (включно). Якщо на дату
закінчення строку дії цього договору
які-небудь із зобов'язань сторін
невиконані, вони залишаються чинними
до їх повного виконання.

Додатком №1 до договору сторони
погодили форму та зміст Акту
приймання-передачі наданих послуг.

Додатком №2 до договору сторони
визначили специфікацію послуг щодо
проектування та розробляння у сфері
інформаційних технологій (послуги з
побудови комплексної системи захисту
інформації), визначили матеріали, які
будуть використовуватись для надання
послуг та визначили результати надання
послуг за кожним з етапів.

Додатком №3 до договору сторони
описали послуги, що надаються, а саме
встановили цілі та задачі проекту,
результати проекту, описали рішення та
встановили припущення та обмеження
проекту.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи (належним чином
засвіченими копії Актів
приймання-передачі наданих послуг),
позивачем, на виконання вимог умов
договору, було надано відповідачу
послуги на загальну суму в розмірі
1497790,14 грн., а саме:

- №13-10/039 від 14.11.2013р. на суму 58 946,88 грн.;

- №13-11/027 від 14.11.2013р. на суму 1269120,90 грн.;

- №13-12/105 від 18.12.2013р. на суму 58 946,88 грн.;

- №13-12/131 від 20.12.2013р. на суму 88506,72 грн.;

- №13-12/133 від 2512.2013р. на суму 22268,76 грн.

Прийняття відповідачем наданих
позивачем послуг підтверджується
підписами уповноважених осіб
відповідача та печатками департаменту
на зазначених актах приймання-передачі
наданих послуг.

Проте, як вбачається з матеріалів справ
відповідачем в свою чергу не було
проведено розрахунок з позивачем за
отримані згідно спірного договору
послуги на суму в розмірі 1497790,14 грн.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу
особисто. (ч. 1 ст. 902 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Посилання відповідача на той факт, що
заборгованість не може бути погашена у
зв'язку зі спрямуванням на рахунки
відповідача меншої кількості
асигнувань, ніж було необхідно для
здійснення розрахунку з позивачем, з
посиланням при цьому на листи ГУ ДКС
України в м. Києві та Департаменту
фінансів виконавчого органу КМР (КМДА),
не можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки відповідачем таким чином
підтверджується той факт, що
асигнування все ж таки на зазначені
витрати надходили на рахунок
відповідача.

Стосовно умови Договору в частині
розрахунків про надходження бюджетних
коштів на рахунок відповідача,
передбачених на зазначені цілі, яка
погоджена сторонами, Київський
апеляційний господарський суд
відзначає наступне.

Вказана умова в розумінні статей 251 та
252 Цивільного кодексу України не є
подією, яка має неминуче настати зі
спливом певного періоду, а тому не може
бути відкладальною умовою та не
створює для сторін цивільних прав та
обов'язків щодо визначення строку
оплати.

Таким чином, зазначена умова Договору
не є підставою вважати таким, що не
настав, або таким, настання якого
залежить від надходження коштів
державного бюджету, строк виконання
зобов'язань по оплаті наданих послуг,
оскільки вказані положення Договору
передбачають саме порядок розрахунків,
а строки розрахунків сторонами чітко
визначені у п. 5.3.1. Договору - оплата
відповідачем вартості послуг позивачу
здійснюється поетапно згідно етапів,
наведених у Додатку №2 до цього
Договору, протягом 10 календарних днів з
дати підписання Акту
приймання-передачі послуг за
відповідний етап.

В даному випадку зобов'язання по оплаті
вартості наданих послуг покладено на
відповідача (п. 1.1 Договору), а питання
щодо здійснення фінансового
забезпечення зобов'язань замовника не
є предметом даного спору і не можуть
вирішуватись в межах заявленого
позову.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що обов'язок відповідача по
оплаті вартості наданих позивачем
послуг повинен був бути виконаний в
такі строки:

- за актом приймання-передачі наданих
послуг №13-10/039 від 14.11.2013р. у строк до
24.11.2013 р. включно;

- за актом приймання-передачі наданих
послуг №13-11/027 від 14.11.2013р. у строк до
24.11.2013 р. включно;

- за актом приймання-передачі наданих
послуг №13-12/105 від 18.12. 2013р. у строк до
28.12.2013 р. включно;

- за актом приймання-передачі наданих
послуг №13-12/131 від 20.12.2013р. у строк до
30.12.2013 р. включно;

- за актом приймання-передачі наданих
послуг №13-12/133 від 25.12.2013р. у строк до
04.01.2014 р. включно.

Тобто, матеріалами справи
підтверджується наявність у
відповідача грошового зобов'язання по
сплаті на користь позивача, на підставі
договору, вартості наданих останнім
послуг в розмірі 1497790,14 грн.
Відповідачем вказана заборгованість
не спростована, доказів її погашення не
надано.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 1.10. постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
17.12.2013р. за №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів або на відсутність
вини.

З урахуванням викладеного, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в частині стягнення основної
суми заборгованості в розмірі 1497790,14
грн.

Крім того, Київський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені в розмірі
58 685,14 грн. та 3% річних в розмірі 13 542,72
грн.

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежного виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6.2.2. договору у разі
прострочення виконання грошових
зобов'язань, за умови наявності на
рахунку відповідача коштів Державного
бюджету на зазначені цілі, відповідач
на вимогу позивача сплачує неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожний
день прострочення від несплаченої
суми.

Положеннями статті 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
штрафних санкцій, пені тощо, і в разі,
якщо їх обчислення помилкове
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно
(аналогічна позиція викладена в ч. 1 п. 18
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені в доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році").

Київський апеляційний господарський
суд, перевіривши суму пені та 3% річних
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимога позивача про
стягнення пені підлягає задоволенню в
сумі 58 685,14 грн. та 3% річних в розмірі 13
542,72 грн.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне твердження скаржника, що
задоволення позовних вимог в цій
частині можуть завдати суттєві збитки
бюджету міста Києва, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання;

Так, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
зменшення розміру неустойки це право
господарського суду, а не обов'язок
суду.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
17.12.2013р. за №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Київський апеляційний господарський
суд, перевіривши рішення
господарського суду міста Києва в
порядку ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України не
знайшов виняткових обставин (ступінь
виконання зобов'язання боржником,
майновий стан, тощо) для зменшення
розміру пені.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: - чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються; -
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; - яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. З огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем в свою чергу, не надано до
матеріалів справи належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, що підтверджують та
обґрунтовують відсутність у нього
підстав для невиконання зобов'язань,
передбачених умовами договору,
укладеного з позивачем. Відсутність
фінансування не може бути належною
підставою невиконання зобов'язань за
спірним договором.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

Доводи апелянта щодо неправильного
застосування норм процесуального та
матеріального права не знайшли свого
підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
13.05.2014р. у справі №910/4850/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Департаменту промисловості та
розвитку підприємництва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) - задоволенню не
підлягає.

Судовий збір за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту
промисловості та розвитку
підприємництва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної
адміністрації)залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014р. у справі №910/4850/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4850/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
А.Г. Майданевич

Є.Ю. Шаптала