РІШЕННЯ

"17" жовтня 2014 р.Справа № 921/901/14-г/11

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Сидорук А.М.

Розглянув справу

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро" вул.
Ямська, 28А,Київ 38,03038

до Приватне агропідприємство
"Медобори" Зелене,Гусятинський район,
Тернопільська область,48230

про cтягнення пені в сумі 1 332 318 грн. 00
коп..

За участю представників сторін

Позивача: Бонтлаб В.В. -представник;

Відповідача: Сосновська Л.М. -
представник

Суть справи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Імперія-Агро», вул..Велика Морська, 143,
Центральний район, м.Миколаїв /адреса
для листування: вул..Ямська, 28А, м.Київ/
звернулось до господарського суду
Тернопільської області з позовною
заявою до Приватного агропромислового
підприємства «Медобори», с.Зелене
Гусятинського району Тернопільської
області про стягнення пені в сумі 1 332 318
грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 27 серпня 2014
р. порушено провадження у справі,
розгляд справи призначено на 19.09.2014р. на
10 год. 00 хв.

В зв'язку із клопотанням відповідача
про відкладення розгляду справи,
ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2014р.
розгляд справи відкладено на 29.09.2014р. на
09 год. 30 хв. в порядку ст.77
Господарського процесуального кодексу
України та зобов'язано відповідача до
дня розгляду справи надати
господарському суду документально
обґрунтований відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 27 серпня 2014
р. про порушення провадження у справі
задоволено клопотання позивача ТОВ
«Імперія-Агро» про участь в судовому
засіданні в режимі відео конференції
та доручено господарському суду міста
Києва забезпечення проведення відео
конференції.

Відповідно до ст.74-1 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд за власною
ініціативою або за клопотанням
сторони, третьої особи, прокурора,
іншого учасника судового процесу може
постановити ухвалу про їх участь у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції. Хід і результати
процесуальних дій, проведених у режимі
відеоконференції, фіксуються
господарським судом, який розглядає
господарську справу, за допомогою
технічних засобів відеозапису. Носій
відеозапису відеоконференції є
додатком до протоколу судового
засідання і після закінчення судового
засідання приєднується до матеріалів
справи.

Для архівного оригіналу звукозапису
надано диск CD-R, серійний номер 120170LB28165.

Для архівного оригіналу фіксування
відео конференції надано диск DVD-RW,
серійний номер РАРА 17RL18082933.

Представник позивача в судове
засідання 29.09.2014 р. прибув.

Представник відповідача в судове
засідання 29.09.2014 р. не з'явився,
витребуваного ухвалою суду від 19.09.2014 р.
відзиву на позов не надав.

Разом з тим, судове засідання 29.09.2014 р. в
режимі відео конференції не відбулося,
оскільки було виявлено неналежне
функціонування системи
відеоконференцзв'язку через
відсутність мережі Інтернет в
Господарському суді міста Києва, про що
заступником керівника апарату,
системним адміністратором та
секретарем судового засідання
складено відповідний Акт про
несправність (неналежне
функціонування) системи
відеоконференцзв'язку від 29.09.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 29.09.2014р.
розгляд справи відкладено на 17.10.2014р. на
10 год. 00 хв. в порядку ст.77
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 17 жовтня 2014 року
представник позивача позовні вимоги,
викладені у позовній заяві, підтримав
в повному обсязі та просить суд позов
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні надала господарському суду
відзив на позовну заяву, в якому
позовні вимоги не визнає з наступних
підстав: За порушення строків поставки
в договорі купівлі-продажу від 26.03.2014р.
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафу у розмірі 2% від
недопоставленого товару за кожен день
прострочки; позивач в позовній заяві
просить суд стягнути з ПАП «Медобори»
неустойку у вигляді пені в розмірі 1 332
318,00 грн., яка розрахована в розмірі 2%
від суми недопоставленого товару за
кожен день прострочки. Проте, ні
законом, ні договором купівлі-продажу
від 26.03.2014р. не передбачене стягнення
пені за порушення строків поставки
товару в розмірі 2% від суми
непоставленого товару; законодавець
визначив ознаки штрафу та пені
імперативно, не надавши сторонам
зобов'язання можливості їх змінювати.
Враховуючи наведене та зважаючи на те,
що позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню в розмірі 2% від суми
непоставленого товару за кожен день
прострочки, яка договором та законом не
передбачена, відповідач просить у
задоволенні позову відмовити повністю.

В розпочатому судовому засіданні
представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки сторін, передбачені ст. ст.
22, 81-1 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне:

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України право
на звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених, оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності. Майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів, є господарсько-договірними
зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

26 березня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Імперія-Агро" /Покупець/ та Приватним
аграрним підприємством «Медобори»
/Продавець/ був укладений договір
купівлі-продажу № 14/3-26, відповідно до
умов якого, в термін, визначений
договором, продавець зобов'язується
передати у власність покупця товарний
ріпак в кількості 1348,5 тон в заліковій
вазі, а покупець зобов'язується
прийняти товар.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 3.1 договору
купівлі-продажу, за даним договором
постачається виключно товарний ріпак в
заліковій вазі; ціна, за якою
здійснюється продаж товару становить
3800 грн. 00 коп. за одну тонну товару;
сторони домовилися, що остаточна ціна
товару на день поставки /відвантаження
товару/складається виходячи з трьох
закупівельних пропозицій найбільших
трейдерів України. Товар повинен бути
доставлений за адресою: елеватор у
м.Хоростків, вул..Незалежності, 1Д,
Гусятинського району Тернопільської
області, в строк до 25 липня 2014р., або за
іншою адресою вказаною покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи та з
пояснень представників сторін в
судовому засіданні, Приватне
агропромислове підприємство
«Медобори» своїх зобов'язань за
укладеним договором не виконало,
товарний ріпак в кількості 1348,5 тон в
заліковій вазі на адресу ТОВ
«Імперія-Агро» не поставило.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться, Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу, Не допускається одностороння
відмова від виконання зобов'язань.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
Кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

24.07.2014р. Товариством з обмеженою
відповідальністю «Імперія-Агро» на
адресу ПАП «Медобори» була надіслана
заява вих.. № 24/07/1 про здійснення
поставки ріпаку товарного у строк до
25.07.2014р. в кількості 1348,5 тон по сумі 3800,00
грн. за тону; забезпечення поставки
товарного ріпаку за аресою:
вул..Вокзальна, 11-А, с.Кам'янка
Кам'янець-Подільського району
Хмельницької області. Крім того, в
заяві ТОВ «Імперія-Агро» попередило
відповідача, що в випадку не поставки
товару, в порядку п.4.3. договору ПАП
«Медобори» буде нараховано штраф у
розмірі 2% від непоставленого товару за
кожен день прострочки.

Відповідач по справі відповідь на
заяву /претензію/ позивача відповіді не
надав, ріпак товарний в кількості та за
ціною, визначеними умовами договору, не
поставив.

Предметом спору у даній справі є
стягнення пені за не поставку товару в
установлений строк за кожен день
прострочення в сумі 1 332 318,00 грн.
відповідно до п.4.3. договору
купівлі-продажу № 14/3-26 від 26.03.2014р.

Відповідно до поданого позивачем
розрахунку нарахованих штрафних
санкцій, відповідачу нарахована пеня
за період з 25.07.2014р. /наступного дня,
після того, коли відповідач
зобов'язаний був здійснити поставку
товару/ по 07.08.2014р. в розмірі 1 332 318 грн. 00
коп.

Відповідно до п.4.3. договору за
порушення продавцем строків поставки
він сплачує на користь покупця штраф у
розмірі 2% /двох/ від непоставленого
товару за кожен день такої прострочки.

Як вбачається з пояснень представника
позивача в судовому засіданні,
оскільки штрафна санкція, яка
встановлена п.4.3. договору
розраховується за кожен день
прострочки і таким чином має тривалий
характер, то по своїй правовій природі
вона являється пенею, що у свою чергу не
суперечить чинному законодавству.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1
статті 216 ЦК України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій
передбачено частиною 1 статті 216 та
частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

За визначенням ст.549 Цивільного кодексу
України, пеня - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Таким чином, при визначенні
відповідальності за прострочення
термінів поставки положення частини 3
статті 549 ЦК України та Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», які
передбачають відповідальність за
невиконання грошового зобов'язання, не
застосовуються.

Якщо за порушення передбаченого
договором терміну поставки товару
сторони визначили відповідальність у
вигляді неустойки у відсотках від
вартості непоставленого в строк товару
за кожний день прострочення товару, це
положення не перетворює цю неустойку в
пеню за порушення грошового
зобов'язання, так само, як і обов'язок
поставити товар не стає грошовим
зобов'язанням. І для таких випадків
Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» не застосовується.
/Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
03.12.2013 року по справі № 908/43/13-г за
позовом ТОВ "ДТЕК" до ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Рома, ЛТД"
про стягнення 286 375,59 грн./.

Штрафні санкції, передбачені абзацом 3
ч.2 ст.231 Господарського кодексу
України, застосовуються за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 4.3. договору купівлі-продажу №
14/3-26 від 26.03.2014р. сторони передбачили
нарахування штрафу за порушення
продавцем строків поставки в розмірі 2%
від непоставленого товару за кожен
день прострочки.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" якщо у вчиненому
сторонами правочині розмір та базу
нарахування пені не визначено або
вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імперія-Агро»
звернувся до господарського суду з
позовною заявою про стягнення з
Приватного агропромислового
підприємства "Медобори" 1 332 318 грн. 00
коп. пені відповідно до ст.231
Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Отже, для застосування до боржника
відповідальності у вигляді стягнення
пені, вона має бути передбачена законом
або договором.

Однак в договорі купівлі-продажу № 14/3-26
від 26.03.2014р. умова про застосування до
відповідача відповідальності у
вигляді пені відсутня, а відтак,
господарський суд, оцінивши докази,
наявні в матеріалах справи, дослідивши
усі обставини даної справи, дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК Укрїни
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно із ст. 49 ГПК України при відмові
в позові судовий збір покладається на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст.1, 2, 4, 12, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. На рішення господарського суду, яке
не набрало законної сили, сторонами
може бути подано апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня його
прийняття (підписання - 20 жовтня 2014
року) через місцевий господарський суд.

Суддя
А.М. Сидорук