ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.Справа № 24/138-08

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом СПДФО ОСОБА_1, м. Харків до
СПДФО ОСОБА_2, м. Харків, 3-я особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: 1)
Об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Червоний
банківець" , м. Харків; 2) Харківська
міська рада, м. Харків; 3) Фізична
особа-підприємць ОСОБА_3, м. Харків; 4)
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції, м. Харків;
5) Департамент містобудування та
архітектури Харківської обласної
державної адміністрації, м. Харків; 6)
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Харківській області, м. Харків . про
визнання права власності за участю
представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_4, дов. від
31.10.2013р.;

Представник відповідача - не з"явився;

Третя особа (1) - не з"явився;

Третя особа (2) - Мартинова А.М., дов. №
08-11/5958/2-13 від 30.12.2013р.;

Третя особа (3) - ОСОБА_4, дов. від 04.04.2014р.;

Третя особа (4) - не з"явився;

Третя особа (5) - Тимошенко Г.Ю. ( за
довіреністю);

Третя особа (6) - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008 року позивач звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просив визнати за ним право власності
на магазин непродовольчих товарів з
офісними приміщеннями (приміщення
цокольного поверху №№ 9, 10, 11, 12, 13 літ
"А-5" площею 128,0 кв.м.) та салон краси
(приміщення цокольного поверху №№ 14, 15,
16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 58, 59, 60, 61, 62, 63,
64 літ. "А-5" площею 207,6 кв.м.) та приміщення
першого поверху № IVа літ "А-5" площею 8,5
кв.м.) загальною площею 344,1 кв. м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_3;
висилити відповідача з магазину
непродовольчих товарів з офісними
приміщеннями та салону краси по
вищезазначеній адресі, які були ним
самовільно та безпідставно зайняті.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 28 липня 2008 року
(суддя Плахов О.В.) позов задоволено.
Визнано за фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1
право власності на магазин
непродовольчих товарів з офісними
приміщеннями (приміщення цокольного
поверху №№ 9, 10, 11, 12, 13 літ "А-5" площею 128,0
кв.м.) та салон краси (приміщення
цокольного поверху №№ 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20,
21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64 літ. "А-5"
площею 207,6 кв.м.) та приміщення першого
поверху № IVа літ "А-5" площею 8,5 кв.м.)
загальною площею 344,1 кв. м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_3.
Виселити фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 ідент. номер НОМЕР_2, АДРЕСА_2 з
магазину непродовольчих товарів з
офісними приміщеннями та салону краси,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Червоний
банківець" з рішенням господарського
суду не погодилось та звернулось до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Харківської області від 28 липня 2008 р. по
справі № 24/138-08 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013р.
рішення господарського суду
Харківської області від 28 липня 2008 року
по справі №24/138-08 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.01.2014р. постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013р. та
рішення господарського суду
Харківської області від 28.07.2008р. у
справі №24/138-08 скасовано, справу
направлено для нового розгляду до
господарського суду Харківської
області.

Ухвалою господарського суду від
17.02.2014р. (суддя Жельне С.Ч.) справу
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 27.02.2014р. об 11:00 год.

Відповідно до витягу автоматизованої
системи документообігу суду від 27.02.2014
року, у зв'язку з хворобою судді Жельне
С.Ч., справу призначено до розгляду
судді Аюповій Р.М.

Ухвалою господарського суду від
27.02.2014р. розгляд справи відкладався на
11.03.2014р. об 11:15 год. Залучено до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Червоний
банківець" та Харківську міську раду.

Ухвалою господарського суду від
11.03.2014р. залучено до участі у справі, в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3, Реєстраційну
службу Харківського міського
управління юстиції. Розгляд справи
відкладено на 07.04.2014р. о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду від
07.04.2014р. залучено до участі у справі, в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Департамент
містобудування та архітектури
Харківської обласної державної
адміністрації; Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Харківській області. Розгляд справи
відкладено на 22.04.2014р. о 10:30 год.

Ухвалою від 22.04.2014р.господарським судом
Харківської області призначено у
справі № 24/138-08 судову
будівельно-технічну експертизу,
провадження якої доручено експертам
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз ім. М.С.
Бокаріуса. Провадження у справі
зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду від
23.09.2014р., в зв'язку з поверненням
матеріалів справи з Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. М.С. Бокаріуса з
повідомлення про неможливість надання
висновку, провадження у справі було
поновлено та призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду від
23.09.2014р., за клопотанням третьої особи, в
порядку ст. 69 ГПК України, продовжено
строк розгляду справи до 13 жовтня 2014
року.

У призначеному судовому засіданні
13.10.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання 13.10.2014р. не з'явився, про
причину неявки суд не повідомив. Про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Представник першої третьої особи в
судове засідання 13.10.2014р. не з'явився,
через канцелярію суду надав клопотання
про відкладення розгляду справи з
метою ознайомлення з матеріалами
справи (вх. №№ 35403, 34662). Також просив суд
продовжити строк розгляду даного спору
за межами двомісячного терміну.

Представник четвертої третьої особи,
через канцелярію суду, надав заяву (вх.
№ 34640), в якій зазначив про неможливість
присутності в даному судовому
засіданні представника реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції. Дана заява
долучається до матеріалів справи.

Представник шостої третьої особи в
судове засідання не з'явився, про
причину неявки суд не повідомив. Про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Розглянувши клопотання представника
першої третьої особи про відкладення
розгляду справи, суд відмовляє в його
задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 129
Конституції України та статей 4-3, 38
Господарського процесуального кодексу
України, судом створюються належні
умови для дотримання принципу
змагальності сторін, свободи в наданні
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський
суд відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Такими обставинами,
зокрема, є: нез'явлення в засідання
представників сторін, інших
учасників судового процесу; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.

Стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно з ч.3 ст.22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Обставини, на які посилається третя
особа, як на підставу відкладення
розгляду справи, не визнаються судом
поважними, оскільки представник
третьої особи не був позбавлений
можливості ознайомитись з матеріалами
справи своєчасно. Суд наголошує на
тому, що розгляд справи неодноразово
відкладався та ухвалою господарського
суду від 23.09.2014р., було задоволено
клопотання п'ятої третьої особи та
продовжено строк розгляду даного спору
за межами двомісячного строку до
13.10.2014р.

Тому суд зауважує, що заявлене
представником третьої особи
клопотання про відкладення розгляду
справи та продовження строку розгляду
справи, з метою ознайомлення з
матеріалами справи, має наслідком
затягування судового процесу і
призводить до порушення вимог статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку.

Суд вважає також, що наведені третьою
особою підстави, не є обставинами,
зазначеними у ст. 77 ГПК України,
необхідними для відкладання розгляду
справи, у зв'язку з чим відмовляє в
задоволенні вказаного клопотання.

Таким чином, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, тому
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін, судом
встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, що
не заперечується відповідачем, з
вересня 1995р. позивач добросовісно
заволоділа нежитловим приміщенням
цокольного поверху житлового будинку
по вул. Артема, 6, літ "А-5" і продовжувала
відкрито, безперервно ними володіти.
Сторонами не спростовані твердження
позивача, що за час користування нею
спірними нежитловими приміщеннями і до
липня 2013 року органи місцевого
самоврядування, комунальні служби та
мешканці житлового будинку не вчинили
жодних дій щодо виселення позивача з
приміщень та не зверталися до позивача
з вимогою звільнити приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач за власні кошти самовільно
реконструювала нежитлові приміщення
та провела їх капітальний ремонт. Цей
факт підтверджується копіями
платіжних доручень, наявних в
матеріалах справи, а також технічним
висновком, виготовленим на замовлення
позивача ПП "Модулор-сервіс",
відповідно до якого будівельні
конструкції нежитлових приміщень не
мають дефектів та пошкоджень, що
вказують на зниження їх несучої
здатності, технічний стан конструкцій
забезпечує їх надійну експлуатацію та
безпеку для життя інших осіб,
реконструйовані нежитлові приміщення
відповідають вимогам діючих
будівельних норм України та можуть
експлуатуватися як нежитлові в якості
салону краси та магазину
непродовольчих товарів з офісними
приміщеннями.

Як встановлено судом, позивач у 2007 році
дозволив ФОП ОСОБА_2 (відповідач)
використовувати приміщення під офіс.

В подальшому, позивач вирішив відкрити
магазин непродовольчих продуктів у
спірних приміщеннях і звернувся до
відповідача з проханням звільнити
приміщення.

Проте, останній, посилаючись на
відсутність іншого приміщення,
відмовився звільняти приміщення та
вивозити майно.

03.08.2004р. Управлінням державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Харківської міської
ради зареєстровано ОСББ "Червоний
банківець". Відповідно до Статуту
юридичної особи, ОСББ створено
власниками квартир та приміщень
багатоквартирного будинку № 6 на
вулиці Артема в місті Харкові
відповідно до Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку". Метою
створення об'єднання є забезпечення
захисту прав його членів, відповідно до
пункту 11.1 Статуту та дотримання ними
обов'язків щодо належного утримання та
використання неподільного і
загального майна житлового комплексу,
забезпечення своєчасного надходження
коштів для сплати всіх платежів,
передбачених законодавством та
статутними документами. Згідно з п. 1.8
Статуту ОСББ майно об'єднання
утворюється з: майна, переданого йому
членами об'єднання у власність;
одержаних доходів; іншого майна,
набутого на підставах, не заборонених
законом.

24.03.2005р. житловий комплекс за адресою м.
Харків, вул. Артема, 6 загальною площею
6084,0 кв.м., у тому числі нежитлові
приміщення підвалу загальною площею
1058,4 кв.м., за актом приймання-передачі
житлового комплексу з балансу на
баланс, в порядку передбаченому
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1521 від 11.10.2002р. "Про реалізацію Закону
України "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку", передано з
балансу КВЄРЕП № 1 Київського району м.
Харкова та КЖЕП № 2 Київського району м.
Харкова на баланс ОСББ "Червоний
банківець". Вказаний акт приймання
передачі житлового комплексу з балансу
на баланс та додані до нього копії
договорів оренди містить відомості, що
на момент його складання частиною
нежитлових приміщень підвалу на умовах
оренди користуються: СПБ-ФО ОСОБА_7, ТОВ
"Мерідіан-1", АТЗТ підприємство з
іноземними інвестиціями "Пульс".

17.12.2007р. між ОСББ "Червоний банківець"
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар)
було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстр. № 1106. Предметом вказаного
договору є строкове платне
користування нежитловим приміщенням -
підвалом (праве крило будинку)
загальною площею 109 кв.м., що
розташоване під квартирами 47, 48, 4-го
під'їзду будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3.

17.12.2007р. між тими ж сторонами було
укладено інший договір оренди
нежитлового приміщення, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстр. № 1105. Предметом вказаного
договору була передача орендодавцем у
строкове платне користування орендарю
майна - нежитлового приміщення -
підвалу (ліве крило будинку), загальною
площею 110 кв.м., що розташоване під
квартирами 1, 2 та частинами сходової
площадки 1-го під'їзду будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

16.04.2008р. між ОСББ "Червоний банківець"
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар)
було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстр. № 1342, предметом якого була
передача орендодавцем у строкове
платне користування орендарю майна -
нежитлового приміщення загальною
площею 70 кв.м., що розташоване у лівому
крилі будинку під квартирою 3 (ліве
крило будинку), та частини сходів 1-го
під'їзду будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3.

Постановою Харківського апеляційного
суду від 11.12.2013р. у справі № 922/2805/13
скасоване рішення господарського суду
Харківської області від 04.09.13р. та
прийняте нове рішення, яким відмовлено
повністю в задоволенні позову ОСББ
"Червоний банківець" до ФОП ОСОБА_3 про
розірвання договорів вказаних договір
та стягнення коштів. При цьому у
постанові зазначено, що матеріали
справи та надані позивачем (ОСББ
"Червоний банківець") договори не
містять доказів та відомостей про
державну реєстрацію права власності
ОСББ "Червоний Банківець" на нерухоме
майно, яке є об'єктом договорів оренди
від 17.12.2007р. № 1106, від 16.04.2008р. № 1342, від
17.12.2007р. № 1105, а саме - підвал (праве
крило будинку) загальною площею 109 кв.м.,
що розташований під квартирами № 47, 48
4-го під'їзду будинку АДРЕСА_3 (праве
крило будинку), загальною площею 110
кв.м., що розташований під квартирами №
1, 2 та частини сходової площадки 1-го
під'їзду будинку АДРЕСА_3, нежитлове
приміщення загальною площею 70 кв.м., що
розташоване у лівому крилі під
квартирою АДРЕСА_3. Також, враховуючи
те, що державна реєстрація договорів
оренди нежитлових приміщень між ФОП
ОСОБА_3 та ОСББ "Червоний Банківець" не
здійснювалась, зазначені договори з
огляду на положення ст. 210 Цивільного
кодексу України є неукладеними, тобто
такими, що не відбулися.

Повідомлення Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. М.С. Бокаріуса № 5967 від
29.08.2014р. про неможливість надання
висновку, в зв'язку з ненаданням
сторонами додаткових матеріалів.

Сторонами не надано належних та
допустимих доказів того що протягом
тривання спірних правовідносин ОСББ
"Червоний Банківець" чи інші особи
використовували чи мали потребу у
використанні спірних приміщень з метою
забезпечення експлуатації та/або
обслуговування будинку та побутового
обслуговування мешканців будинку. Не
надані також докази того, що у спірних
приміщеннях розташоване технічне
обладнання будинку (інженерні
комунікації та технічні пристрої, які
необхідні для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов та
безпечної експлуатації квартир тощо),
без доступу до якого експлуатація
житлового будинку є неможливою, або
через спірні приміщення здійснюється
вхід до них (коридори, сходові клітини,
тамбури тощо).

У той же час надані сторонами докази
свідчать, що безпосередньо ОСББ
"Червоний Банківець" визначало
приміщення підвалу саме нежитловими
приміщеннями, які були самостійними
об'єктами цивільно-правових і
господарсько-правових відносин,
передавались в орендне користування
підприємствам для здійснення
останніми господарської діяльності.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" суть приватизації державного
житлового фонду полягає у відчуженні
на користь громадян України, тобто у їх
власність, як квартир (будинків), кімнат
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, так і належних до них
господарських споруд і допоміжних
приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього
фонду. Допоміжні приміщення відповідно
до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають
об'єктами права спільної власності
співвласників будинку одночасно з
приватизацією квартир, що
засвідчується свідоцтвом про право
власності на квартиру.

У Рішенні Конституційного Суду України
№ 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа
про права співвласників на допоміжні
приміщення багатоквартирних будинків)
зазначено, що допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладочки, горища,
колясочні і т. ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир багатоквартирних
будинків. Підтвердження права
власності на допоміжні приміщення не
потребує здійснення додаткових дій,
зокрема створення об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку, вступу до нього (п. 1.1).

Ч. 2 ст. 10 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" передбачено, що власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно зі ст. 1 Законі України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку"
допоміжними приміщеннями
багатоквартирного будинку є
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

При цьому згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" нежиле
приміщення - приміщення, яке належить
до житлового комплексу, але не
відноситься до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

Частиною 4 ст. 4 ЖК України визначено, що
до житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру. Таким чином, допоміжні та
нежилі приміщення являють собою різні
частини багатоквартирного будинку, які
відрізняються між собою своїм
призначенням.

Визначення терміну "допоміжні
приміщення житлового будинку"
надається також у Правилах утримання
жилих будинків та прибудинкової
території, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005
року № 76, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 25.08.2005
року за № 927/11207, згідно пункту 1.1 яких
даний норматив визначає порядок
надання послуг з утримання будинків і
прибудинкових територій: забезпечення
нормального функціонування жилих
будівель та прибудинкових територій
протягом усього періоду їх
використання за призначенням;
проведення єдиної технічної політики в
житловій сфері, що забезпечує
виконання вимог чинних нормативів з
утримання, поточного і капітального
ремонту та реконструкції жилих
будинків та прибудинкових територій.

Згідно норм ДБН В.2.2-15-2005 нежитлове
приміщення це приміщення в структурі
житлового будинку, що не відноситься до
житлового фонду і є самостійним
об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до п. 2 ст. 382 ЦК України
власникам квартири у дво - або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Отже, право спільної власності на
допоміжні приміщення
багатоквартирного житлового будинку
підтверджено Конституційним Судом
України у рішенні № 4-рп/2004р.,
відповідно до п. 4.2 якого встановлено,
що допоміжні приміщення за Законом
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і одночасно з приватизацією ними
квартир та окремо приватизації не
підлягають і стають їх спільним майном,
що засвідчується єдиним документом -
свідоцтвом про право власності на
квартиру.

Отже, враховуючи вищезазначене,
терміни: "підсобні приміщення
багатоквартирного житлового будинку",
"допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку", "допоміжні
приміщення житлового будинку" - є
тотожними і вживаються у значенні:
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку.

Визначальним для віднесення приміщень
до допоміжних є відповідність
приміщення критерію, встановленому
Законом, а не включення таких приміщень
до переліку, оскільки в даному переліку
зазначені такі приміщення, які не в
будь-якому випадку є допоміжними
приміщеннями будинку.

Віднесення приміщень до допоміжних
пов'язане, насамперед, з їх цільовим
призначенням, а саме - для експлуатації
та обслуговування будинку. Допоміжними
приміщеннями є приміщення, в яких
розташоване технічне обладнання, а
також приміщення, через які
здійснюється вхід до них (коридори,
сходові клітини, тамбури тощо).

Оскільки допоміжні та нежилі
приміщення - це різні частини
багатоквартирного будинку, які
відрізняються між собою своїм
призначенням, слід виходити не лише з
характеристики спірних приміщень, але
й з того, чи є ці приміщення допоміжним,
в яких чи в частині яких знаходиться
технічне обладнання будинку (інженерні
комунікації та технічні пристрої, які
необхідні для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов та
безпечної експлуатації квартир тощо),
без доступу до якого експлуатація
житлового будинку, є неможливою, чи
використовувались фактично приміщення
чи якась з їх частин для обслуговування
будинку.

Встановлені судом фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини дають
підстави дійти висновку, що спірні
приміщення не використовувались для
обслуговування будинку, а були
самостійними об'єктами
цивільно-правових і
господарсько-правових відносин,
передавались в орендне користування
підприємствам для здійснення
останніми господарської діяльності.
Спірні приміщення є лише частиною
приміщень підвалу, які не відносяться
до допоміжних і в яких не розташовані
загально будинкові мережі, що
забезпечують функціонування будинку в
цілому та доступ до яких є необхідною
умовою належної експлуатації будинку.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України у справі за
конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення окремих положень частини
першої статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України (справа
про охоронюваний законом інтерес) від
01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття
"охоронюваний законом інтерес", що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про те, що спірне приміщення є
нежитловим, а не допоміжним
приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Оцінивши надані сторонами докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
третьою особою (ОСББ"Червоний
банківець") не доведено той факт, що
спірні приміщення складаються з частин
допоміжних приміщень та технічного
обладнання будинку і забезпечують його
належне функціонування.

За приписами ст. 317 цього Кодексу
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах,
що не заборонені законом. Право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

При цьому, якщо майно знаходиться у
володінні позивача, його право на майно
захищається презумпцією правомірності
фактичного володіння.

Суд зазначає про те, що згідно зі ст. 3
Конституції України людина, її життя і
здоров'я, недоторканість і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю; відповідно ст. 41
Конституції України, кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, у тому
числі це стосується і нерухомого майна;
право власності набувається у порядку,
визначеному законом; ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
ратифікованої Законом України від
17.07.1997р. № 475/97-ВР, передбачено, що кожна
фізична особа або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше, як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Для набуття права власності на майно за
набувальною давністю згідно з
правилами ст. 344 ЦК України необхідно,
щоб заволодіння майном було
добросовісним, таке володіння повинно
бути відкритим, тобто очевидним для
всіх інших осіб, при цьому володілець
має ставитись до цього майна як до
власного (експлуатувати, вживати
необхідні заходи для утримання майна в
належному стані тощо), і володіння
майном повинно бути безперервним
протягом встановлених законом строків.
За загальним правилом право власності
за набувальною давністю виникає з
моменту спливу строків, визначених у
частинах 1, 3 ст. 344 ЦК України. Але сам по
собі сплив строку набувальної давності
не є достатньою підставою для набуття
володільцем права власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби та цінні
папери, оскільки передбачено, що право
власності за набувальною давністю на
таке майно набувається за рішенням
суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України), тобто для
набуття права власності на ці об'єкти
володілець повинен звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК при розгляді
справ про набуття права власності за
набувальною давністю правила ст. 344 ЦК
України поширюються на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки ЦК України набрав чинності з
01.01.2004 р., то набувальна давність може
застосовуватись для набуття права
власності на майно, володіння яким
почалося не раніше 01.01.2001р. Тобто,
набувальна давність щодо об'єктів
нерухомості могла застосовуватись
лише після 01.01 2011р.

З урахуванням зазначеного якщо строк
давнісного володіння почався раніше
01.01.2001р., то в строк, який дає право на
набуття права власності за набувальною
давністю, зараховується лише строк
після 01.01.2001р. Позивач підтримує позов
та продовжує наполягати на його
задоволенні станом на час нового
розгляду цієї справи, тобто, у 2014р., що
зумовлює можливість застосування до
спірних правовідносин наведених норм
права.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами справи не надано належних та
допустимих доказів підтвердження того,
що спірні приміщення по вул. Артема, 6,
літ "А-5" у м. Харкові, є допоміжними
приміщеннями будинку, в розумінні, ст. 1
Закону України "Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку", а, отже, є самостійними
об'єктами цивільно-правових відносин.

Посилання ОСББ "Червоний банківець" на
наявну у справі технічну документацію
БТІ вказаного будинку (технічний
паспорт та поверховий план), відповідно
до яких зазначене приміщення є
підвалом будинку, є безпідставними,
оскільки вказана документація не
доводить того, що спірні приміщення є
допоміжними приміщеннями, у розумінні
вищенаведених правових норм.

Згідно із ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу
України фактичне володіння майно
вважається правомірним, якщо інше не
випливає із закону або не встановлено
рішенням суду.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користуватися та
розпоряджатися своїм майном.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про задоволення позову у
повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що позивач не
наполягав на стягненні з відповідача
судових витрат, судові витрати
залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись
Конституцією України, Законом України
"Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку", Житловим
Кодексом України, ст. ст. 344, 382, 391, 397
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 12,
22, 27, 32, 33, 34, 43, 49, 65, 69, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності на
магазин непродовольчих товарів з
офісними приміщеннями (приміщення
цокольного поверху №№ 9, 10, 11, 12, 13 літ.
"А-5" площею 128,0 кв.м.) та салон краси
(приміщення цокольного поверху №№ 14, 15,
16, 17,18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 58, 59, 60, 61, 62, 63,
64 літ. "А-5" площею 207,6 кв.м. та приміщення
першого поверху № ІVа літ. А-5" площею 8,5
кв.м.) загальною площею 344,1 кв.м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

Виселити фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
АДРЕСА_5) з магазину непродовольчих
товарів з офісними приміщеннями та
салону краси, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_3.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 24/138-08