КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. Справа№ 910/9980/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

За розглядом апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 11.08.2014р. (суддя Літвінова М.Є.)
у справі № 910/9980/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПроК-84»

до Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз»

в особі філії «Управління
магістральних газопроводів
«Київтрансгаз»

про стягнення заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Бай С.Е. (довіреність № 235/1
від 05.05.2014р.);

від відповідача (скаржник): Купрієнко
В.І. (довіреність від 28.12.2013р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.08.2014р. частково задоволено
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПроК-84», вирішено
стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» суму
основного боргу у розмірі 288 164, 80 грн.,
пеню - 10 519, 67 грн., 3% річних - 6 679, 11 грн.,
інфляційні втрати - 19 710, 32 грн. та 6 495, 53
грн. судового збору; в іншій частині
позову відмовлено.

Ухвалою суду від 10.09.2014р. порушено
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз», у якій,
скаржник просив:

- скасувати рішення Господарського
суду міста Києва від 11.08.2014р. по справі
№ 910/9980/14 в частині стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПроК-84» 288 164, 80 грн.
основного боргу, 10 519, 67 грн. пені, 6 679, 11
грн. - 3% річних, 19 710, 32 грн. інфляційних
втрат та 6 495, 53 грн. судового збору;

- прийняти в скасованій частині нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПроК-84» до
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» відмовити
в повному обсязі.

За твердженнями апелянта, рішення суду
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача 288 164, 80 грн. - основного
боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат
та витрат по сплаті судового збору,
прийнято судом з порушенням норм
процесуального права, з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, при неповному
дослідженні доказів та встановленню
обставин справи, що мають значення для
справи, а тому рішення суду в
оскаржуваній частині є незаконним та
таким, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на умови договору (п. 5.1, 4.1),
скаржник зазначає, що товар мав бути
поставлений позивачем протягом 20
календарних днів з дати підписання
договору, кінцевою датою поставки
товару було 03.01.2013р., відповідно 90
денний термін з дати поставки товару,
що передбачений договором для його
оплати, закінчився 02.04.2013р., і саме з
03.04.2013р. почався перебіг позовної
давності.

Згідно доводів апеляційної скарги,
строк позовної давності щодо
застосування пені закінчився 03.04.2014р., а
за приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
строк позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивачем до справи подані заперечення
на апеляційну скаргу (зареєстровані за
вхідним суду № 09-11/16295 від 29.10.2014р.), у
яких відзначено, що суд прийняв заяву
відповідача про застосування строку
позовної давності і в частині
стягнення пені задовольнив вимоги які
заявлені в межах строку давності, усі
інші вимоги суд залишив без
задоволення, а позиція апелянта, що
пропуск строку позовної давності тягне
відмову в задоволенні вимог навіть тих,
які заявлені з дотриманням строків є
помилковою.

За розглядом матеріалів справи, при
дослідженні наявних доказів,
враховуючи пояснення представників
сторін та доводи скаржника викладені в
апеляційній скарзі, судом
відзначається про відсутність підстав
для скасування судового рішення при
врахуванні наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не
заперечується сторонами та
встановлено під час розгляду справи
судом першої інстанції, що 14.12.2012р. між
Дочірньою компанією «Укртрансгаз»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ПРОК-84»
укладений договір № за умовами
якого, продавець зобов'язувався
поставити і передати у власність
покупцю взуття захисне та різне,
н.в.і.у., найменування, кількість і ціна
якого вказані в специфікації, яка є
невід'ємною частиною цього Договору
(додаток №1), а покупець зобов'язувався
на умовах цього договору прийняти
товар та сплатити його вартість (аркуш
справи 33-35).

В силу укладення між сторонами
договору, відповідно до п.1 ст. 174
Господарського кодексу України
виникли господарські зобов'язання
визначені договором поставки,
регулювання якого на законодавчому
рівні визначено параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України та у
главі 54 Цивільного кодексу України.

Додатковою угодою № 1 від 18.01.2013р. у
зв'язку із зміною
організаційно-правової форми та
реквізитів покупця сторони погоди
внесення змін до договору, в частині
реквізитів покупця по договору, яким є
Публічне акціонерне товариство
«Укртрансгаз» філія Управління
магістральних газопроводів
«Київтрансгаз».

Додатком № 1 до договору є специфікація
в якій визначено найменування товару
обумовленого до поставки, кількість
одиниць товару, ціну, загальну суму
поставки 338 164, 80 грн..

Виконання договору в частині поставки
товару підтверджено долученими в
копіях до матеріалів справи
видатковими накладними № 197 від 18.04.2013р.
на суму 22 410, 84 грн., № 85 від 20.02.2013р. на
суму 60 960 грн., № 76 від 14.02.2013р. на суму 77
184 грн., № 52 від 05.02.2013р. на суму 55 310, 40
грн., довіреностями виданими позивачем
на отримання товару згідно договору № 5
від 10.01.2013р., № 102 від 23.04.2013р., № 37 від
06.02.2013р., № 45 від 13.02.2013р., № 50 від 21.02.2013р.,
№ 100 від 18.04.2013р., № 19 від 23.01.2013р.,
товарно-транспортними накладними від
23.04.2013р., від 10.01.2013р., від 23.01.2013р., від
18.04.2013р., від 20.02.2013р., від 14.02.2013р., від
05.02.2013р..

Згідно умов договору (п. 4.1) сплата
вартості поставленого товару
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
продавця по факту поставки товару, але
не пізніше 90 календарних днів з дати
поставки.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Оплата товару в загальній сумі 50 000 грн.
підтверджена банківськими виписками
за 17.02.2014р. по сумі 30 000 грн. та за 10.02.2014р.
по сумі 20 000 грн. (аркуш справи 38), у
зв'язку з чим, несплаченим є товар на
суму 288 164, 80 грн., а висновки суду першої
інстанції про те, що за видатковою
накладною від 23.04.2013р. останнім днем
оплати є 22.07.2013р., за видатковою
накладною від 10.01.2013р. - 10.04.2013р., за
видатковою накладною від 23.01.2013р. -
23.04.2013р., за видатковою накладною від
18.04.2013 - 17.07.2013, за видатковою накладною
від 20.02.2013р. - 21.05.2013р., за видатковою
накладною від 14.02.2013р. - 15.05.2013р., за
видатковою накладною від 05.02.2013р. -
06.05.2013р. відповідають умовам договору
сторін (п. 4.1), та приписам закону (ст. 252,
253 ЦК України).

При встановленні обставин настання
строку виконання зобов'язання по
оплаті поставленого товару згідно
накладних № 197 від 18.04.2013р., № 85 від
20.02.2013р., № 76 від 14.02.2013р., № 52 від 05.02.2013р.
судом першої інстанції правомірно
задоволено позов в частині стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
288 164, 80 грн..

До стягнення з відповідача в межах
позову, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог в частині
стягнення сум інфляційних втрат та
трьох відсотків річних (зареєстрована
за вхідним суду 06-38/35362/14 від 01.08.2014р.),
заявлено також, штрафні санкції у
вигляді пені в сумі 11 788, 01 грн.,
інфляційні втрати в сумі 21 324, 19 грн., 3%
відсотки річних в сумі 6 679, 10 грн..

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Відповідно до п. 8.4 договору, за
порушення строку розрахунку, покупець
сплачує продавцю пеню в розмірі
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення від суми неоплаченого
товару, але не більше 5 % від суми
неоплаченого товару.

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається наступного
дня після відповідної календарної дати
або настання події, з якою пов'язано
його початок.

Виходячи з наведених приписів закону
та враховуючи умови договору якими
визначено граничний строк виконання
зобов'язання по оплаті товару - не
пізніше 90 календарних днів з дати
поставки (п. 4.1 договору), початком
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання
буде день, наступний за днем, коли воно
мало бути виконано за умовами договору,
тобто, у відношенні оплати товару
поставленого за накладною від 10.01.2013 -
10.04.2013р., за видатковою накладною від
23.01.2013р. - 23.04.2013р., за видатковою
накладною від 18.04.2013 - 17.07.2013, за
видатковою накладною від 20.02.2013р. -
21.05.2013р., за видатковою накладною від
14.02.2013р. - 15.05.2013р., за видатковою
накладною від 05.02.2013р. - 06.05.2013р..

Таким чином, правомірним є заявлення до
стягнення з відповідача нарахованих
сум пені за прострочення в оплаті у
періодах:

з 11.04.2013р. по 11.10.2013р. (у відношенні боргу
за накладною № 8 від 10.01.2013р.);

з 24.04.2013р. по 24.10.2013р. (у відношенні боргу
за накладною № 22 від 23.01.2013р.);

з 18.07.2013р. по 18.01.2014р. (у відношенні боргу
за накладною № 197 від 18.04.2013р.);

з 22.05.2013р. по 22.11.2013р. (у відношенні боргу
за накладною № 85 від 20.02.2013р.);

з 16.05.2013р. по 16.11.2013р. ( у відношенні боргу
за накладною № 76 від 14.02.2013р.);

з 07.05.2013р. по 07.11.2013р. (у відношенні боргу
за накладною № 52 від 05.02.2013р.),

з 23.07.2013р. по 23.01.2014р. (у відношенні боргу
за накладною № 207 від 23.04.2013р.).

При реалізації в судовому порядку
відповідальності за правопорушення у
сфері господарювання за правилами
частини першої статті 223 ГК України
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Порядок обчислення позовної давності з
урахуванням вимог частини другої
статті 260 ЦК України не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Настання строку оплати (сплив строку
виконання) умовами договору
пов'язується саме з фактом поставки
(виконанням зустрічного зобов'язання),
а не із погодженим строком в який мало
бути здійснено поставку, а відтак
доводи скаржника, що строк позовної
давності у відношенні вимог позивача
про стягнення боргу та пені має свій
початок саме з 03.04.2013р. суперечать
встановленим обставинам справи та не
узгоджуються з наведеними приписами
закону та договору.

Порушення строку поставки товару не є
обставиною яка звільняє відповідача
від оплати прийнятого ним товару,
оскільки таких умов в договорі не
погоджено; а право на позов про
стягнення коштів за поставлений товар
у позивача виникає саме після
прийняття товару відповідачем, а не на
дату в яку погоджено вчинити такі дії
при невиконанні зобов'язання з
поставки товару.

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Врахувавши подану відповідачем заяву
про застосування строку позовної
давності, встановивши, що позивач
звернувся до суду з позовом 23.05.2014р.,
судом першої інстанції правомірно
задоволено частково вимоги про
стягнення нарахованої пені в
загальному розмірі 10 519, 67 грн., по
періодах прострочення:

за накладною від 23.04.2013р. за період з
23.07.2013р. по 21.01.2014р., за накладною від
10.01.2013р. за період з 23.05.2013р. по 11.10.2013р.,
за накладною від 23.01.2013р. за період з
23.05.2013р. по 24.10.2013р., за накладною від
18.04.2013р. за період з 18.07.2013р. по 18.01.2014р.,
за накладною від 20.02.2013р. за період з
23.05.2013р. по 22.11.2013р., за накладною від
14.02.2013р. за період з 23.05.2013р. по 16.11.2013р.,
за накладною від 05.02.2013р. за період з
23.05.2013р. по 07.11.2013р..

При розгляді апеляційної скарги суд
бере до уваги, що застосування при
вирішенні даного спору приписів
частини шостої статті 232
Господарського кодексу України та
частини другої статті 260 Цивільного
кодексу України відповідає висновкам
викладеним в постановах Верховного
Суду України від 27.04.2012р. (справа №
3-27гс12), від 11.12.2012р. (справа № 3-62гс12), від
11.12.2012р. (справа № 3-61гс12), від 04.12.2012р.
(справа № 3-56гс12), від 28.01.2014р. (справа №
3-39гс13), від 28.01.2014р. (справа № 3-40гс13), які
в силу положень ч. 3 ст. 82 ГПК України
обов'язкові до врахування при
прийнятті рішення господарським судом.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на наявність прострочення в
перерахуванні коштів за поставлений
товар згідно договору від 14.12.2012р.,
судом правомірно задоволені вимоги
позивача про стягнення суми
інфляційних втрат у розмірі 19 710, 32 грн.,
3% річних у розмірі 6 679, 11 грн. за період
прострочення з липня 2013р. по квітень
2014р. (з 23.07.2013р. по 30.04.2014р.).

При здійсненні розрахунку суми
інфляційних втрат судом першої
інстанції враховано, що сума
інфляційних втрат повинна
розраховуватись, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція), а отже сума боргу
у цьому періоді зменшується.

Правова позиція відносно застосування
ст. 625 ЦК України в частині розрахунку
суми боргу з урахуванням інфляції
відображена у п. 2 листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права», де
містяться посилання на постанову
Вищого господарського суду України від
05.04.2011р. № 23/466 та лист Верховного суду
України «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №
62-97р.

Належних доказів, які б підтверджували
відсутність порушення з боку
відповідача умов договору в частині
проведення оплати товару поставленого
за договором № від 14.12.2012р. під час
розгляду справи судом першої інстанції
відповідачем не надано, висновок суду
про порушення Публічним акціонерним
товариством «Укртрансгаз» зобов'язань
з оплати поставленого товару не
спростований матеріалами справи.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що судом першої
інстанції повно, всебічно та об'єктивно
з'ясовано обставини справи, рішення
ухвалено відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» та
скасування рішення Господарського
суду м. Києва від 11.08.2014 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі філії «Управління
магістральних газопроводів
«Київтрансгаз» залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 11.08.2014р. у справі №
910/9980/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/9980/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Р.І. Самсін

Судді
І.М. Скрипка

С.А. Гончаров