ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р.Справа № 922/4370/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз", м. Харків до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Руновщина", с.
Рунівщина про стягнення 2177,24 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Василенко Г.В.,

відповідача - не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
1867,84 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
договору № 52-3, укладеного між
сторонами 19.02.2013 року. Також позивач
просить суд стягнути з відповідача 59,11
грн. нарахованих 3% річних та 250,29 грн.
інфляційних. Витрати по оплаті
судового збору позивач просить
покласти на відповідача.

22.10.2014 року до суду від позивача
надійшло клопотання в якому він
просить долучити до матеріалів справи
копію акту звірки взаємних
розрахунків, підписаного між сторонами
18.08.2014 року та довідку про рахунки
позивача.

Суд, дослідивши клопотання та додані до
нього документи, задовольняє його та
долучає до матеріалів справи.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, витребуваних судом
документів не надав. Про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
відмітка про направлення ухвали про
призначення справи до розгляду за
адресою, вказаною у позовній заяві та
повідомлення про вручення
відповідного поштового відправлення.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позов у повному
обсязі та просив суд його задовольнити.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи,
а тому суд вважає можливим розглядати
справу за наявними в ній матеріалами,
як це передбачено статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

19.02.2013 року між Публічним акціонерним
товариством "Харківгаз" в особі
Красноградської філії (далі - ПАТ
"Харківгаз", позивач, виконавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Руновщина" (далі -
відповідач, замовник) було укладено
договір на виконання робіт з
технічного обслуговування системи
газопостачання № 52-3 (далі - договір).

Відповідно до предмету договору
замовник зобов'язувався виконати
роботи з технічного обслуговування
системи газопостачання (окрім вузла
обліку природного газу), який
розташований за адресою: с. Рунівщина,
Зачепилівського району, вул. Молодіжна,
адмінприміщення, а замовник, в свою
чергу, зобов'язався прийняти та
оплатити вартість робіт.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна
даного договору складає 1867,84 грн.

На підтвердження факту надання послуг
з технічного обслуговування
виконавець складає акт виконаних робіт
та передає замовнику (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.4. договору визначено, що
замовник проводить 100 % попередню
оплату, наданих відповідно до даного
договору послуг, протягом 3 банківських
днів, шляхом перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
виконавця.

Так, у липні та грудні 2013 року між ПАТ
"Харківгаз" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Руновщина" складено
акти виконаних робіт, відповідно до
яких роботи по наданню послуг з
технічного обслуговування згідно
договору № 52-3 від 19.02.2013 року
виконані, вартість яких складає 894,47
грн. та 973,37 грн. відповідно.

Проте, відповідач свої зобов'язання за
договором не виконав, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яка складає
1867,84 грн., що й стало підставою для
звернення позивача до суду з цим
позовом.

Як встановлено судом, 18.08.2014 року між
сторонами підписаний акт звірки
взаємних розрахунків відповідно до
якого заборгованість відповідача у
розмірі 1867,84 грн. підтверджена.
Зазначений акт підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений печатками підприємств.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та статтею 509 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

У разі якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором (ст.
903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 статті 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, відповідач
визнається судом таким, що прострочив
виконання зобов'язання з оплати
наданих послуг у розмірі 1867,84 грн., а
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, підтвердженими
матеріалами справи, не спростованими
відповідачем та такими, що підлягають
задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 59,11 грн. - три відсотки
річних та 250,29 грн. інфляційних.

Відповідно до статті 625 Кодексу
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

В інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським суд України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р). При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30).

Отже, перевіривши розрахунок 3% річних
та інфляційних, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 1867,84 грн. основного боргу,
250,29 грн. інфляційних та 59,11 грн. трьох
відсотків річних обґрунтовані,
підтверджуються доданими до
матеріалів справи доказами, не
спростовані відповідачем, та є такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно ч.1 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст.44-49 ГПК України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 179, 181 Господарського кодексу
України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12,
33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Руновщина" (64412,
Харківська область, Зачепилівський
район, с. Рунівщина, , ВАТ
"Державний ощадний банк України" м.
Харків, р/р 98, МФО 351823) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Харківгаз" (61109, м. Харків, вул.
Безлюдівська, 1 рахунок № 4001 в ПАТ
"КБ "НАДРА" м.Київ, МФО 380764, код 03359500) -
1867,84 грн. заборгованості, 3 % річних в
сумі 59,11 грн., інфляційні в розмірі 250,29
грн. та 1827,00 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено "27" жовтня 2014
року.

Суддя Л.В. Шарко