ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р.
Справа № 911/3700/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О.
Д.

за участю представників учасників
процесу:

від позивача: Дуля Ю. В. (довіреність №
103-1-4/37-Ю від 20.12.2013 р.);

від відповідача: Кендюх Т. В.
(довіреність № 34-01/34 від 01.09.2014 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Українська страхова
компанія „Гарант-Авто", м. Київ

в особі Центральної філії Публічного
акціонерного товариства „Українська
страхова компанія „Гарант-Авто", м.
Київ

до Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„Провіта", м. Вишгород

про стягнення 4 380, 60 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ „Українська страхова компанія
„Гарант-Авто" в особі Центральної
філії ПАТ „Українська страхова
компанія „Гарант-Авто" звернулось в
господарський суд Київської області із
позовом до ТДВ „Страхова компанія
„Провіта" про стягнення 4 380, 60 грн
виплаченого страхового відшкодування
в порядку регресу - збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо відшкодування позивачу
у повному обсязі виплаченого
страхового відшкодування в порядку
регресу - збитків за страховим
випадком, а саме дорожньо-транспортною
пригодою, що відбулась 21.08.2013 р. о 18
годині 10 хвилин по вул. К. Дорога - вул.
Жмеринська у м. Києві за
участю транспортного засобу -
автомобіля „Subaru Forester", реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належав і перебував
під керуванням фізичної особи ОСОБА_3,
майнові інтереси якої, пов'язані із
володінням, користуванням і
розпорядженням вказаним транспортним
засобом, були застраховані згідно
договору № 35-04/00013477/1.1.2.00 від 03.09.2012 р.
добровільного страхування
транспортного засобу та супутніх
ризиків, укладеного між власником
вказаного транспортного засобу -
фізичною особою ОСОБА_3 та ПАТ
„Українська страхова компанія
„Гарант-Авто", та транспортного засобу
- автомобіля „MAN 19.343", реєстраційний
номер НОМЕР_2, що належав фізичній особі
ОСОБА_4 і перебував під керуванням
фізичної особи ОСОБА_5,
цивільно-правова відповідальність
якого як користувача вказаного
транспортного засобу була
застрахована згідно полісу № АС/0358433
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 05.04.2013 р., укладеного між
фізичною особою ОСОБА_4 і ТДВ „Страхова
компанія „Провіта", і який був визнаний
судом винним у скоєнні вищевказаної
дорожньо-транспортної пригоди та у
завданні майнової шкоди фізичній особі
ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.09.2014 р. порушено
провадження у справі № 911/3700/14 за
позовом ПАТ „Українська страхова
компанія „Гарант-Авто" в особі
Центральної філії ПАТ „Українська
страхова компанія „Гарант-Авто" до ТДВ
„Страхова компанія „Провіта" про
стягнення 4 380, 60 грн і призначено її
розгляд у судовому засіданні за участю
представників учасників процесу на
10.09.2014 р.

10.09.2014 р. за наслідками судового
засідання судом винесено ухвалу, якою
відкладено розгляд справи на 24.09.2014 р.

24.09.2014 р. у судовому засіданні
представник позивача надав усні
пояснення щодо своїх позовних вимог,
позовні вимоги підтримав, вважає їх
обґрунтованими і правомірними та
такими, що підлягають задоволенню з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав документи, витребувані
судом, та усні пояснення по суті спору,
позов визнав та не заперечував проти
його задоволення.

За наслідками судового засідання судом
оголошено вступну і резолютивну
частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників
учасників процесу, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2013 р. о 18 годині 10 хвилин по вул. К.
Дорога - вул. Жмеринська у м. Києві
відбулась дорожньо-транспортна
пригода (надалі - дтп) за участю
транспортного засобу - автомобіля „Subaru
Forester", реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належав і перебував під керуванням
фізичної особи ОСОБА_3, та
транспортного засобу - автомобіля „MAN
19.343", реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належав фізичній особі ОСОБА_4 і
перебував під керуванням фізичної
особи ОСОБА_5

У процесі розгляду справи судом
встановлено, що на момент скоєння дтп
право власності фізичної особи ОСОБА_3
на транспортний засіб - автомобіль
„Subaru Forester", реєстраційний номер НОМЕР_1,
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3.

Крім того, вищевказані обставини та
обставини дтп і наявність вини
фізичної особи ОСОБА_5 у скоєнні
вищевказаної дтп та у завданні
майнової шкоди фізичній особі ОСОБА_3
внаслідок скоєння дтп підтверджуються
постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 30.09.2013 р. у справі №
759/13024/13-ппр та іншими матеріалами
вказаної справи, наявними у матеріалах
справи.

У процесі розгляду справи судом
встановлено, що на момент скоєння дтп
майнові інтереси фізичної особи
ОСОБА_3, пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом - автомобілем
„Subaru Forester", реєстраційний номер НОМЕР_1,
були застраховані згідно договору №
35-04/00013477/1.1.2.00 від 03.09.2012 р. добровільного
страхування транспортного засобу та
супутніх ризиків, укладеного між
власником вказаного транспортного
засобу - фізичною особою ОСОБА_3 та ПАТ
„Українська страхова компанія
„Гарант-Авто".

Вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу - автомобіля „Subaru
Forester", реєстраційний номер НОМЕР_1,
пошкодженого внаслідок дтп, що сталась
21.08.2013 р. з вини водія фізичної особи
ОСОБА_5, склала 6 030, 60 грн, що
підтверджується Розрахунком вартості
збитку завданого власнику КТЗ № 12570 КТЗ
Subaru Forester держномер НОМЕР_1 від 24.10.2013 р.
та Висновком експерта № 480
автотоварознавчого дослідження від
01.11.2013 р., проведеними і складеними ТОВ
„ЄвроАсистанс", наявними у матеріалах
справи.

Відповідно до умов договору
страхування, на підставі заяви б/н від
01.11.2013 р. про порядок виплати страхового
відшкодування, розрахунку суми
страхового відшкодування, страхового
акту № 000012570 від 07.11.2013 р., 28.11.2013 р. та
02.12.2013 р. позивачем було виплачено
страхове відшкодування фізичній особі
ОСОБА_3 у загальному розмірі 5 380, 60 грн
(розмір франшизи згідно договору
страхування - 0, 5 %), що підтверджується
платіжним дорученням № 9584 від 28.11.2013 р.
на суму 5 380, 00 грн, платіжним дорученням
№ 9605 від 02.12.2013 р. на суму 0, 60 грн,
наявними у матеріалах справи.

У процесі розгляду справи судом
встановлено, що на момент скоєння дтп
цивільно-правова відповідальність
фізичної особи ОСОБА_5 як користувача
транспортного засобу - автомобіля „MAN
19.343", реєстраційний номер НОМЕР_2, була
застрахована згідно полісу № АС/0358433
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 05.04.2013 р., укладеного між
фізичною особою ОСОБА_4 і ТДВ „Страхова
компанія „Провіта". Ліміт
відповідальності за цим договором за
шкоду, завдану майну третім особам,
становить 50 000 грн, франшиза - 1 000, 00 грн.
Строк дії даного договору становив з
05.04.2013 р. по 04.04.2014 р.

У березні 2014 р. позивач звернувся до
відповідача із заявою № 12570/24АК б/д, у
якій він просив відповідача сплатити 5
380, 60 грн страхового відшкодування в
порядку регресу.

Регулювання відносин страхування
здійснюється Цивільним кодексом
України, Законом України „Про
страхування", Законом України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та іншими
нормативно-правовими актами і
безпосередньо договором страхування,
правилами страхування, затвердженими
страховою компанією.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ст. 990 цього ж кодексу
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Статтею 993 цього ж кодексу закріплено
положення, згідно з яким до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні вищевказані норми
Цивільного кодексу України закріплені
у ст. ст. 16, 25, 27 Закону України „Про
страхування".

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 цього ж кодексу
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

Положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 6 від
27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" передбачено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Володілець джерела підвищеної
небезпеки не відповідає за шкоду,
заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що
воно вибуло з його володіння внаслідок
протиправних дій інших осіб, а не з його
вини. Особи, які вчинили ці протиправні
дії, відшкодовують шкоду за правилами
відповідальності володільців джерел
підвищеної небезпеки, а коли цьому
сприяла винна поведінка володільця (не
була забезпечена належна охорона і т.
п.), відповідальність за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, може бути покладено на
особу, що протиправно заволоділа цим
джерелом, і на його володільця
відповідно до ступеня вини кожного з
них.

Особи, винними діями яких заподіяна
шкода джерелу підвищеної небезпеки і
які самі не є потерпілими внаслідок
шкоди, заподіяної цим джерелом
підвищеної небезпеки, відповідають за
заподіяну шкоду на підставі ст. 440 ЦК.

Джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Положеннями Роз'яснення Вищого
господарського суду України № 02-5/215 від
01.04.1994 р. „Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" передбачено, що
відповідно до статті 1187 ЦК України
відповідальність за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки,
покладається на особу, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, навіть якщо ця
особа безпосередньо не здійснювала
експлуатації цього джерела. У випадку
протиправного вибуття джерела
підвищеної небезпеки, що повинен
довести його володілець, останній, як
правило, не несе відповідальності за
заподіяну шкоду.

З урахуванням того, що, як було
зазначено вище, шкоду транспортному
засобу - автомобілю „Subaru Forester",
реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав
і перебував під керуванням фізичної
особи ОСОБА_3, було завдано з вини
фізичної особи ОСОБА_5, суд дійшов
висновку, що у зв'язку із виплатою
фізичній особі ОСОБА_3 страхового
відшкодування у розмірі 5 380, 60 грн
відповідно до умов договору
страхування, до позивача перейшло
право вимоги виплаченого фізичній
особі ОСОБА_3 страхового відшкодування
у розмірі 5 380, 60 грн до фізичної особи
ОСОБА_5, що є в даному випадку
відповідальною особою за заподіяну
шкоду так, як транспортний засіб -
автомобіль „MAN 19.343", реєстраційний
номер НОМЕР_2, перебував у його
користуванні і дтп сталася з його вини.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 37.4. ст. 37 цього ж
закону страховик має право здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Отже, чинним законодавством України
передбачено виникнення у страховика,
який виплатив потерпілому страхове
відшкодування за договором
добровільного майнового страхування,
права регресу до страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власника
транспортного засобу, винного у
заподіянні шкоди. (Зазначена позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 25.11.2008 р. у справі № 11/406-07 за
позовом ВАТ „Страхова компанія
„Країна" до АТ „Українська
пожежно-страхова компанія" про
стягнення 4 526, 80 грн.).

Таким чином, однією із осіб,
відповідальною за завдану фізичній
особі ОСОБА_3 шкоду у розмірі на суму 5
380, 60 грн, у даному випадку є відповідач
відповідно до положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" в межах лімітів
відповідальності, передбачених
полісом № АС/0358433
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 05.04.2013 р., на суму 50 000, 00 грн
(франшиза - 1 000, 00 грн).

Отже, вимоги позивача про стягнення із
відповідача в порядку регресу суми
виплаченого страхового відшкодування-
збитків у розмірі 4 380, 60 грн є законними
і обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
обставини справи, позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю
„Страхова компанія „Провіта"
(ідентифікаційний код 31704186) на користь
Публічного акціонерного товариства
„Українська страхова компанія
„Гарант-Авто" (ідентифікаційний код
16467237) в особі Центральної філії
Публічного акціонерного товариства
„Українська страхова компанія
„Гарант-Авто" (ідентифікаційний код
25965081) 4 380 (чотири тисячі триста
вісімдесят) грн 60 (шістдесят) коп.
страхового відшкодування в порядку
регресу та судові витрати 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00
(нуль) коп. судового збору.

Суддя
В. М. Бацуца

Повний текст рішення підписаний

30 вересня 2014 р.