ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 922/1890/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоГубенко
Н.М.суддівГольцової Л.А. Картере
В.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Комсомолець" Інституту
сільського господарства Північного
сходу Національної академії аграрних
наук Українина постанову
відХарківського апеляційного
господарського суду 20.08.2014у справі
Господарського суду№ 922/1890/14
Харківської областіза позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4доДержавного
підприємства "Дослідне господарство
"Комсомолець" Інституту сільського
господарства Північного сходу
Національної академії аграрних наук
Українитретя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні, на стороні позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лозівська паливна
компанія"прозобов'язання вчинити певні
дії у судовому засіданні взяли участь
представники:- позивача повідомлений,
але не з'явився;- відповідача - третьої
особи повідомлений, але не з'явився;
повідомлений, але не з'явився;Згідно з
розпорядженням секретаря першої
судової палати Вищого господарського
суду України Іванової Л.Б. від 14.10.2014 №
02-05/457 розгляд справи № 922/1890/14
Господарського суду Харківської
області здійснюється у складі колегії
суддів: головуючий - Губенко Н.М., судді
Гольцова Л.А., Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

14.05.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Господарського суду
Харківської області із позовом до
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Комсомолець" Інституту
сільського господарства Північного
сходу Національної академії аграрних
наук України про зобов'язання
повернути дизельне пальне, яке
відповідає державним стандартам, в
кількості 9 924 літри.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 24.06.2014 у справі
№ 922/1890/14 (суддя Жиляєв Є.М.), залишеним
без змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
20.08.2014 (колегія суддів у складі:
Здоровко Л.М. - головуючий суддя, судді
Плахов О.В., Шутенко І.А.), зобов'язано
Державне підприємство "Дослідне
господарство "Комсомолець" Інституту
сільського господарства Північного
сходу Національної академії аграрних
наук України повернути Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_4 дизельне пальне, яке
відповідає нормам державних
стандартів в кількості 9 924 літрів, що
було передане відповідачу згідно з
договором позики № 1 від 11.04.2013.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, Державне підприємство
"Дослідне господарство "Комсомолець"
Інституту сільського господарства
Північного сходу Національної
академії аграрних наук України
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 у справі
№ 922/1890/14, та прийняти нове рішення, яким
у позові відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм господарськими судами попередніх
судових інстанцій належної юридичної
оцінки та повноти встановлення
обставин справи, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Причиною виникнення даного спору є
питання щодо наявності підстав для
зобов'язання Державного підприємства
"Дослідне господарство "Комсомолець"
Інституту сільського господарства
Північного сходу Національної
академії аграрних наук України
повернути визначене позивачем
дизельне пальне в кількості 9 924 літри.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 11.04.2013 між позивачем та
відповідачем було укладено договір
позики № 1, відповідно до п. 2.1 якого
сторони погодили, що розмір позики
становить 9924 літрів дизельного
пального, яке відповідає державним
стандартам, належить ФОП ОСОБА_4 і
знаходиться на паливній базі за
адресою: вулиця Комсомольська, 3А
селище Близнюки Харківської області.

Строк позики розпочинається з моменту
набрання чинності цим договором і
становить три календарних місяці (п. 2.2
договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору, після
закінчення строку, визначеного в п. 2.2
спірного договору, позичальник
зобов'язався протягом десяти
календарних днів повернути
позикодавцеві позику.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання в силу ст. 525 ЦК України не
допускається.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За приписами статті 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 84 ГПК України передбачено, що у
мотивувальній частині вказуються
обставини справи, встановлені
господарським судом; причини
виникнення спору; докази, на підставі
яких прийнято рішення; зміст письмової
угоди сторін, якщо її досягнуто; доводи,
за якими господарський суд відхилив
клопотання і докази сторін, їх
пропозиції щодо умов договору або
угоди сторін; законодавство, яким
господарський суд керувався, приймаючи
рішення; обґрунтування відстрочки або
розстрочки виконання рішення.

Пунктом 7 частини 2 ст. 105 ГПК України
передбачено, що у постанові суду
апеляційної інстанції мають бути
зазначені обставини справи,
встановлені апеляційною інстанцією,
доводи за якими апеляційна інстанція
відхиляє ті чи інші докази, мотиви
застосування законів та інших
нормативно-правових актів.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у рішенні лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог статті 42 ГПК щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом (п. 4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Відповідно до п. п. 7.5.6, 7.5.7, 7.5.8
Інструкції "Про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України",
затвердженої наказом Міністерства
палива та енергетики України,
Міністерства економіки України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 20.05.2008
№ 281/171/578/155 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за
№ 805/15496 (далі-Інструкція) відпуск нафти
і нафтопродуктів до мір повної
місткості та нафтопродуктів,
розфасованих до тари, оформлюється
товарно-транспортною накладною на
відпуск нафтопродуктів (нафти) (далі -
ТТН) у чотирьох примірниках, з яких:
перший - залишається у товарного
оператора вантажовідправника і є
первинним документом складського
обліку з подальшим здаванням до
бухгалтерської служби підприємства;
другий - використовується водієм як
перепустка під час виїзду з
підприємства, а після виїзду -
залишається в охорони підприємства з
подальшим здаванням до бухгалтерської
служби підприємства; третій та
четвертий - засвідчені підписом
представника вантажоодержувача та
відміткою про час виїзду з
підприємства - передаються
перевізнику. При цьому третій
примірник є супровідним документом
вантажу і після його здавання
передається вантажоодержувачу.
Четвертий примірник передається
експедитору (водію) і є підставою для
обліку транспортної роботи. Бланки ТТН
на підприємстві є документами суворої
звітності. ТТН на вивезення нафти або
нафтопродуктів автотранспортом
вантажоодержувача оформлюється на
підставі довіреності
вантажоодержувача, а під час
постачання вантажовідправником - на
підставі подорожнього листа
автотранспортного підприємства.
Відпуск нафти або нафтопродуктів
здійснюється в день оформлення ТТН за
наявності усіх її примірників.

Як у відзиві на позовну заяву, так і в
апеляційній скарзі, відповідач
заперечував факт отримання дизельного
пального від позивача, та звертав увагу
судів на той факт, що відповідно до
наданого позивачем договору позики
дизельне пальне знаходилося на
паливній базі за адресою: вулиця
Комсомольська, 3А селище Близнюки
Харківської області, при цьому, в
матеріалах справи відсутні
товарно-транспортні накладні на
відпуск дизельного палива для
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Комсомолець" Інституту
сільського господарства Північного
сходу Національної академії аграрних
наук України.

Водночас, суди попередніх інстанцій, в
порушення вимог ст. ст. 47, 43, 84, 105 ГПК
України, не навели
нормативно-правового обґрунтування
відхилення наведених доводів
відповідача.

Крім того, колегія суддів суду
касаційної інстанції вважає
передчасним висновок судів попередніх
інстанцій про те, що факт отримання
відповідачем дизельного пального
підтверджується актом
приймання-передачі об'єкта позики від
11.04.2013, оскільки дійшовши даного
висновку поза увагою судів попередніх
інстанцій залишилось те, що відповідно
до даного акту позикодавець передав, а
позичальник прийняв 9 924 літри
дизельного пального, що знаходиться на
зберіганні на паливній базі за адресою:
вулиця Комсомольська, 3А селище
Близнюки Харківської області.

Отже, як місцевий, так і апеляційний
господарські суди припустились
неправильного застосування приписів ч.
1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття
судового рішення суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього
Кодексу стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110
ГПК України є підставою для скасування
судового рішення у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2
ст. 1117 ГПК України не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути
передана на новий розгляд до суду
першої інстанції, під час якого
необхідно встановити обставини,
зазначені в цій постанові, дати їм та
доводам сторін належну правову оцінку,
і вирішити спір відповідно до вимог
закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Комсомолець" Інституту сільського
господарства Північного сходу
Національної академії аграрних наук
України задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду
Харківської області від 24.06.2014 та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 у справі
№ 922/1890/14.

Справу № 922/1890/14 направити на новий
розгляд до Господарського суду
Харківської області.

Головуючий суддя
Н.М. ГУБЕНКО

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

В.І. КАРТЕРЕ