ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 910/3657/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Гольцової Л.А.,

Картере В.І.
(доповідач)

за участю представників:

ДП "Антонов" - Рибки В.В.,

Міністерства оборони України -
Шкляревської О.Ю.,

Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном (Агентство держмайна
України) - не з'яв.,

Міністерства промислової політики
України - не з'яв.,

Кабінету Міністрів України -
Жамбровського М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства "Антонов"

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014

та на рішення господарського суду
міста Києва від 24.12.2013

у справі № 910/3657/13

за позовом Державного підприємства
"Антонов"

до Міністерства оборони України

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державного агентства
України з управління державними
корпоративними правами та майном
(Агентство держмайна України)

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:

1) Міністерства промислової політики
України,

2) Кабінету Міністрів України

про внесення змін до контракту та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ДП "Антонов" звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до Міністерства оборони
України про внесення змін до контракту
№ 07-01 від 02.04.2001 відповідно до
запропонованої позивачем додаткової
угоди та зобов'язання відповідача
оформити цю угоду у встановленому
порядку.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.02.2013 до участі у справі в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено
Міністерство промислової політики
України та Кабінет Міністрів України.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.04.2013 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача залучено Державне
агентство України з управління
державними корпоративними правами та
майном (Агентство держмайна України).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 (колегія суддів у
складі: суддя Котков О.В. - головуючий,
судді Головатюк Л.Д., Цюкало Ю.В.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Михальська Ю.Б. -
головуючий, судді Отрюх Б.В., Тищенко
А.І.), у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення господарського суду
першої інстанції від 24.04.2014, постанову
апеляційного суду від 01.07.2014 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування касаційної скарги
позивач стверджує, що судами при
прийнятті оскаржуваних рішень
порушено вимоги ст. 179 ГК України.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню виходячи з такого.

Суди попередніх інстанцій, ґрунтуючись
на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності встановили наступне:

- на виконання державного оборонного
замовлення на виготовлення літака АН-70
на підставі доручення Президента
України № 23-1-293 від 16.05.1998 та Постанови
Кабінету Міністрів України № 1549 від
12.10.2000 Міністерством оборони України
(замовником) та Державним
підприємством "Київський авіаційний
завод "Авіант" (виконавцем),
правонаступником якого є Державне
підприємство "Антонов", укладено
державний контракт з оборонного
замовлення на закупівлю озброєння та
військової техніки № 07-01 від 02.04.2001,
згідно з п. 1.1. якого виконавець
зобов'язується у 2001-2006 роках виготовити
та поставити замовнику продукцію у
кількості та термінах, зазначених у
відомості постачання, що додається до
контракту і є його невід'ємною
частиною, а замовник - прийняти і
оплатити цю продукцію;

- термін дії контракту відповідно до п.
8.4. договору - до 31.12.2006;

- відповідно до п. 9.3. договору всі
доповнення та зміни до контракту
дійсні, якщо вони оформлені письмового
та підписані сторонами;

- сторонами контракту у період з 08.06.2001
до 29.12.2011 укладено 15 додаткових угод до
нього;

- 14.09.2004 сторонами було укладено
додаткову угоду № 3 до контракту,
відповідно до якої сторони домовились
викласти державний контракт у новій
редакції;

- п. 1.1. контракту у редакції додаткової
угоди № 3 встановлено, що виконавець
зобов'язується протягом 2001-2006 роках
виготовити та поставити замовнику
продукції (літаки) у кількості та
терміни, визначені у відомості
постачання, що додається до цього
контракту та є його невід'ємною
частиною (додаток 1 до контракту), а
замовник поетапно, згідно з графіком
виготовлення літаків, прийняти та
оплатити цю продукцію. Відповідно до п.
1.2. контракту терміни постачання
продукції конкретизуються сторонами у
графіку виготовлення літаків, який є
невід'ємною частиною контракту
(додаток 2 до контракту). Контракт діє з
дати набрання ним чинності до 31.12.2006.
Встановленим порядком термін дії цього
контракту продовжується на узгоджений
сторонами час (пункти 9.1., 9.2. контракту);

- останньою додатковою угодою № 15 від
29.12.2011 до контракту сторони встановили
строк дії контракту до 31.12.2012. У
подальшому, строк дії контракту
продовжений не був;

- рішенням господарського суду міста
Києва від 29.11.2012 у справі № 5011-4/8265-2012
внесено зміни до державного контракту
з оборонного замовлення на закупівлю
озброєння та військової техніки від
02.04.2001 № 07-01, зокрема п. 1.2. контракту
викладено в наступній редакції:

"Терміни виготовлення продукції
конкретизуються сторонами у графіку
виготовлення літаків, який виконавець
зобов'язаний надавати на ствердження
державному замовнику щорічно до 31
січня. Графік виготовлення літаків
складається з відображенням
виконаного обсягу робіт, обсягу робіт
за минулий час, обсягу робіт, який буде
виконано для погашення дебіторської
заборгованості та решти робіт, які
необхідно виконати згідно з умовами
контракту та визначенням кінцевих
термінів виготовлення та постачання
літаків. Графік виготовлення літаків є
невід'ємною частиною контракту",

п. 2.6 контракту викладено в такій
редакції:

"Обсяги робіт та їх вартість на кожен
наступний бюджетний рік визначається
окремою додатковою угодою до
контракту, яка укладається в межах
затверджених показників державного
оборонного замовлення на відповідний
рік. Виконавець зобов'язаний у місячний
строк з дати підписання додаткової
угоди відкоригувати та надати на
затвердження державному замовнику
відомість постачання (додаток 1) до
державного контракту від 02.04.2001 № 07-01.";

- 25.12.2012 виконавець направив на адресу
замовника лист № 084-759 від 21.12.2012 разом з
проектом додаткової угоди на двох
аркушах та в двох примірниках про
внесення змін до контракту;

- відповідно до змісту запропонованого
позивачем проекту додаткової угоди,
зміни в контракт стосуються як пунктів
1.2., 2.6. контракту, які викладені та
запропоновані в редакції, яка є
ідентичною за своїм характером рішенню
господарського суду міста Києва від
29.11.2012 у справі № 5011-4/8265-2012, так і
положення контракту, що стосується
строку його дії. Зокрема, позивач
запропоновував встановити строк дії
контракту до 31.12.2013. Відповідний лист
позивача надійшов на адресу
відповідача 08.01.2013, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення;

- у відповідь на вказану пропозицію
виконавця, замовник у своєму листі №
247/5/237 від 18.01.2013 зазначив про те, що у ДП
"Антонов" перед Міністерством Оборони
України існує заборгованість у сумі
111885073,82 грн. у зв'язку з чим відповідач
повернув на адресу позивача
запропоновані останнім примірники
проекту додаткової угоди;

- листом № 084/38 від 28.01.2013 позивач
повторно звернувся до відповідача з
пропозицією щодо підписання проекту
додаткової угоди на продовження
терміну дії контракту на 2013 рік.
Водночас, жодних доказів направлення
виконавцем та отримання замовником
вказаного листа позивачем суду не
подано;

- після закінчення строку дії контракту
замовник звертався до виконавця з
листом № 247/5/18 від 03.01.2013, в якому
вимагав погашення виконавцем
заборгованості в сумі 111885073,82 грн., який
отриманий відповідачем 14.01.2013.

Звертаючись з позовом у даній справі,
позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що відмова Міністерства оборони
України від внесення змін до контракту
у частині, що стосується продовження
строку його дії, порушує вимоги ч. 4 ст.
183 ГК України та, на думку позивача, є
підставою для внесення в судовому
порядку змін до контракту та
зобов'язання замовника оформити таку
угоду у встановленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ГК України державне
замовлення є засобом державного
регулювання економіки шляхом
формування на договірній (контрактній)
основі складу та обсягів продукції
(робіт, послуг), необхідної для
пріоритетних державних потреб,
розміщення державних контрактів на
поставку (закупівлю) цієї продукції
(виконання робіт, надання послуг) серед
суб'єктів господарювання, незалежно
від їх форми власності.

Частинами 3 та 5 ст. 179 ГК України
визначено, що укладення господарського
договору є обов'язковим для сторін,
якщо він заснований на державному
замовленні, виконання якого є
обов'язком для суб'єкта господарювання
у випадках, передбачених законом, або
існує пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання чи органів державної
влади або органів місцевого
самоврядування. Зміст договору, що
укладається на підставі державного
замовлення, повинен відповідати цьому
замовленню.

Законом України "Про загальнодержавну
програму створення
військово-транспортного літака АН-70 та
його закупівлі за державним оборонним
замовленням" від 05.02.2004 № 1462-ІV
затверджено загальнодержавну програму
створення військово-транспортного
літака АН-70 та його закупівлі за
державним оборонним замовленням.

Відповідно до розділу ІІ Закону
України "Про загальнодержавну програму
створення військово-транспортного
літака АН-70 та його закупівлі за
державним оборонним замовленням"
виконання програми передбачається
забезпечити у період з 2004 по 2022 рік
двома етапами:

- перший етап (2004-2006 роки) - завершення
розроблення літака, проведення його
державних випробувань, виконання
комплексу робіт, пов'язаних з
прийняттям літака на озброєння та
підготовкою і освоєнням його
виробництва, а також здійснення
закупівлі двох літаків за державним
оборонним замовленням;

- другий етап (2007-2022 роки) - завершення
роботи з підготовки і освоєння
виробництва літака, у тому числі з
оновлення наявних та створення нових
виробничих потужностей, організація
серійного виробництва і закупівлі
необхідної кількості літаків за
державним оборонним замовленням.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ГК України державний
контракт - це договір, укладений
державним замовником від імені держави
з суб'єктом господарювання - виконавцем
державного замовлення, в якому
визначаються економічні та правові
зобов'язання сторін і регулюються їх
господарські відносини.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено,
що господарські договори укладаються
за правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 188 ГК України зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 та 628 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Так, як було встановлено
господарськими судами попередніх
інстанцій, п. 9.1. контракту в редакції
додаткової угоди № 15 визначено строк
дії контракту до 31.12.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Пунктом 9.2. контракту передбачено, що
встановлений порядком термін дії цього
контракту продовжується на узгоджений
сторонами час. Тобто, питання щодо
продовження строку дії контракту
вирішується за погодженням сторін, є їх
правом, яке реалізується шляхом
досягнення взаємних домовленостей.

Згідно з п. 11.1. контракту зміни і
доповнення до нього здійснюються
тільки у письмовій формі.

Пунктом 11.2. контракту визначено, що
дійсними та обов'язковими для сторін
визнаються зміни та доповнення, що
внесені ними у цей контракт за взаємною
згодою.

Судами у цьому зв'язку встановлено, що
сторонами за їх взаємною згодою зміни і
доповнення до контракту у письмовій
формі в строк до 31.12.2012 не вносились, що
у відповідності до умов пунктів 9.1. та
11.1. контракту свідчить про закінчення
строку його дії 31.12.2012.

Посилання позивача у касаційній скарзі
на п. 6.8. договору, згідно яким у випадку
не передбаченому контрактом, сторони
керуються чинним законодавством та
"Основными условиями поставки
продукции для военных организаций",
затвердженими постановою Ради
Міністрів СРСР від 05.07.1977 № 608,
відповідно до п. 14 яких контракт може
бути змінений або розірваний тільки за
згодою сторін і якщо це не суперечить
відповідним плановим завданням, було
предметом розгляду судів попередніх
інстанцій і правомірно не взято до
уваги, оскільки стосуються саме
випадків зміни та розірвання
контракту, а не випадків припинення дії
договору у зв'язку із закінченням
строку, на який його було укладено.

Крім того, судами встановлено, що
відповідач неодноразово звертався до
позивача з листами, в яких пропонував
ДП "Антонов" провести інвентаризацію
матеріальних цінностей, які утворилися
при виконанні контракту у зв'язку із
закінченням 31.12.2012 строку його дії
(листи № 247/5/1107 від 06.03.2013, № 247/5/1733 від
18.04.2013 та № 247/5/2614 від 18.06.2013). Однак, від
вчинення вказаних дій позивач
відмовився, тоді як відповідач у своїх
поясненнях неодноразово вказував про
те, що як тільки ДП "Антонов" проведене
інвентаризацію матеріальних
цінностей, які утворилися при виконані
контракту, Міністерство оборони
України, на виконання державного
замовлення, розгляне питання щодо
укладення нового державного контракту
на продовження будівництва двох
літаків АН-70. При цьому, відповідач
наголошував на тому, що продовження дії
контракту неможливе також у зв'язку з
тим, що Міністерство оборони України не
зможе здійснювати оплату за ним через
існуючу дебіторську заборгованість
підприємства перед Міністерством
оборони України у сумі понад 111 млн. грн.

Так, підпунктом "і" п. 11.8. наказу
Міністерства фінансів України від
24.12.2012 № 1707 "Про затвердження Порядку
казначейського обслуговування
державного бюджету за витратами"
передбачено, що платіжне доручення не
приймається органами казначейства у
разі, зокрема, неподання документів, що
підтверджують отримання товарів
(робіт, послуг) за договорами, згідно з
умовами яких було здійснено
авансування.

З огляду на викладені вимоги та
фактичні обставини справи,
господарські суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
продовження строку дії контракту є
неможливим, оскільки Міністерство
оборони України позбавлене можливості
подальшого фінансування робіт за
контрактом.

Отже, зважаючи на обставини припинення
строку дії контракту 31.12.2012 та не
погодження сторонами за їх взаємною
згодою у письмовій формі змін та
доповнень до контракту у встановленому
контрактом порядку, Вищий
господарський суд України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
ДП "Антонов" про внесення змін до
контракту та зобов'язання Міністерства
оборони України оформити додаткову
угоду щодо продовження строку дії
контракту до 31.12.2013.

Враховуючи викладене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що рішення господарського
суду та постанова суду апеляційної
інстанції ґрунтуються на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги спростовуються
матеріалами справи та не відповідають
вимогам закону.

Відтак, правові підстави для зміни або
скасування оскаржуваних судових
рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Антонов" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 та
рішення господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 у справі № 910/3657/13
залишити без змін.

Головуючий суддя:Н. Губенко Судді: Л.
Гольцова В. Картере