ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 р. Справа № 909/792/14
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Скапровської
І.М.

при секретарі судового засідання
Андріїв Л.Я.

За участю:

представника позивача - Семків М.Н.

представника відповідача - Остап'юка
М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Карпаттехноцентр",
вул. Автоливмашівська, 6 "г", м.
Івано-Франківськ, 76018, .

до відповідача: ПрАТ "Івано -
Франківський локомотиворемонтний
завод", вул. Залізнична, 22, м. Івано -
Франківськ, 76000,

про стягнення 143499,44 грн. -
заборгованості та 2869,99 судового збору,

встановив, що товариство з обмеженою
відповідальністю "Карпаттехноцентр"
звернулося до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ПрАТ "Івано - Франківський
локомотиворемонтний завод" про
стягнення 156329,92 грн. - заборгованості та
3126,60 судового збору.

В судовому засіданні 16.10.2014р.
представник позивача подав суду заяву
про зменшення позовних вимог та
просить суд стягнути 143 499,44 грн. боргу.

Позивач позовні вимоги підтримав з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
те, що відповідач всупереч нормам ЦК
України, ГК України, умовам договору №
51/13 від 08.04.2013р, не виконав в повному
обсязі взяті на себе зобов'язання по
оплаті поставленого товару. Факт
поставки товару позивач підтверджує
видатковими накладними, (копії яких
наявні в матеріалах справи. На доказ
наявності невиконаного відповідачем
зобов"язання по оплаті надав суду
підписаний сторонами акт звірки
розрахунків від 25.09.14.

Відповідач, щодо позову заперечив,
вказавши, що відповідач дійсно має
заборгованість перед позивачем, але не
з тих підстав на які посилається
позивач. Факт виконання зобов'язань по
договору на який посилається позивач,
як на підставу своїх вимог,
підтверджує платіжними дорученнями. (
копії наявні в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
вважає, що позов слід задоволити,
судові витрати стягнути з відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

При цьому суд виходив з наступного:

08 квітня 2013р. між ПрАТ "Івано -
Франківський локомотиворемонтний
завод" (надалі - замовник ) та ТОВ
"Карпаттехноцентр" укладено договір №
51/13. Згідно умов якого постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність, а замовник прийняти й
оплатити продукцію в асортименті та
кількості відповідно до специфікації
до даного Договору ( Додаток № 1), що є
невід'ємною його частиною.

Розділом п'ять договору встановлено
умови платежів. Оплата за продукцію по
даному Договору проводиться
замовником на протязі 3-х днів з моменту
отримання товару, у відповідності з
рахунком -фактурою. Датою оплати
вважається дата відправлення банком
замовника коштів за банківськими
реквізитами постачальника. Терміни
оплати можуть змінюватися за письмовою
згодою сторін.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на суму 1 656
934 грн., що підтверджується видатковими
накладними наявними в матеріалах
справи.

Однак, як вбачається з платіжних
доручень наданих відповідачем на доказ
повної оплати поставленого товару,
відповідач свої зобов'язання виконав
частково.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між
сторонами на підставі Договору виникли
зобов'язальні відносини.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 ЦК України, зокрема з
договорів. Зобов'язанням є право
відношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні положення
містяться в ст.ст.179, 193 ГК України.

Приписами ч.1 п.1 ст.530 ЦК України
встановлено, що, якщо у зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи викладене та те, що
документами наявними в матеріалах
справи, підтверджено, а відповідачем в
свою чергу не спростовано факту
часткового невиконання зобов'язання,
вимога позивача про стягнення
заборгованості є обґрунтована та
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судовий збір.

Оскільки позивачем зменшено позовні
вимоги (заява вх. №13449/14 від 16.10.2014р.), а
спір вирішено виходячи зі зменшеної
ціни позову, суд прийшов до висновку,
про необхідність повернення позивачу -
ТОВ "Карпаттехноцентр" з Державного
бюджету сплачений судовий збір в
розмірі 256,61 грн.

Зменшення розміру позовних вимог,
згідно п. 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір", є підставою для
повернення зайво сплаченої суми
судового збору (п.4.6. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.11р.).

Питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в резолютивній
частині судового рішення, яким
закінчується розгляд справи по суті
(п.п.2.8.,5.2. постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" № 7 від 21.02.13р.).

Керуючись ст. 124 Конституції
України, ст.7 Закону України "Про
судовий збір", ст. ст. 49, ст. 82 -85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з ПрАТ "Івано - Франківський
локомотиворемонтний завод", вул.
Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ, 76000,
на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Карпаттехноцентр", вул.
Автоливмашівська, 6 "г", м.
Івано-Франківськ, 76018, ,
р/р 1980 в КБ "Фінанси та кредит" МФО
336235 - 143499,44 грн. - заборгованості та 2869,99
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Карпаттехноцентр",
вул. Автоливмашівська, 6 "г", м.
Івано-Франківськ, 76018, -
з Державного бюджету сплачений судовий
збір в розмірі 256,61 грн.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.10.14

Суддя
Скапровська І.М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Микитин Р. Р. 28.10.14