КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2014 р. Справа№ 910/21992/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Євсєєв М.В. -
представник, дов. б/н від 01.10.2013;

від відповідачів: 1. Савицька С.С. -
представник, дов. № 03/2/173 від 01.04.2014;

2. Кісельов Є.О. - представник, дов. № 243
від 10.01.2014;

3. не викликався та не з'явився, про
місце та час судового засідання
повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги

Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний банк" та
Приватної компанії з обмеженою
відповідальністю "Ті.Бі.Ай.Еф. Файненшл
Сервісез Б.В." (TBIF Financial Services B.V.)

на рішення Господарського суду міста
Києва від 21.05.2014

у справі № 910/21992/13 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бауман Трейд"

до Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний банк",

Приватної компанії з обмеженою
відповідальністю "Ті.Бі.Ай.Еф. Файненшл
Сервісез Б.В." (TBIF Financial Services B.V.),

Громадянина Російської Федерації
ОСОБА_7

про визнання недійсним рамкового
договору щодо купівлі акцій

Розпорядженнями Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014, від
06.10.2014 склад колегії суддів у справі №
910/21992/13 змінювався.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК
України ухвалами Київського
апеляційного господарського суду від
11.08.2014 та від 06.10.2014 розгляд апеляційних
скарг у справі № 910/21992/13 відкладався на
06.10.2014 та 15.10.2014, відповідно.

Згідно із ст.ст. 69, 99 ГПК України
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 строк
розгляду апеляційної скарги у справі №
910/21992/13 продовжено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.05.2014 у справі № 910/21992/13 позов
задоволено повністю, визнано недійсним
рамковий договір щодо купівлі акцій
Відкритого акціонерного товариства
"ВіЕйБі Банк", укладений 19.11.2009 між
другим відповідачем, третім
відповідачем, позивачем і
підтверджений та погоджений Відкритим
акціонерним товариством "ВіЕйБі Банк";
підлягає стягненню солідарно з
першого, другого та третього
відповідачів на користь позивача 1 147,00
грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що оскільки
другий відповідач в обґрунтування
своєї позиції не надав суду жодного
доказу на підтвердження виконання
зобов'язання щодо затвердження
договору наглядовою радою, суд
розцінює такі обставини, як
відсутність вказаного погодження; суд
дійшов висновку про те, що положення
спірного договору суперечать вимогам
чинного законодавства України, а саме,
приписам ст.ст.10, 38 Закону України "Про
міжнародне приватне права", що є
достатньою підставою для визнання його
недійсним; посилання першого
відповідача на припинення провадження
у справі, у зв'язку з наявністю у
спірному договорі розділу, яким
передбачається, що арбітражний розгляд
здійснюється у Лондоні одноосібним
арбітром відповідно до регламенту
Лондонського міжнародного
третейського (LCIA), господарським судом
до уваги не приймається, оскільки
згідно із даними Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців на ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк"
місцезнаходження останнього є
територія України, м. Київ, отже,
відповідно до вимог п.п. 4 ст. 12 та ч. 5 ст.
16 ГПК України вирішення вказаного
спору відноситься до виключної
компетенції господарського суду міста
Києва; судом відхиляється заява
першого відповідача про застосування
наслідків спливу позовної давності, з
огляду на положення ч.3 ст.261 ЦК України,
а першим відповідачем не доведено
момент початку виконання рамкового
договору, натомість судом встановлено,
що спірний договір не набрав
обов'язкової юридичної сили, оскільки
останній набирає обов'язкової
юридичної сили лише при умові, якщо всі
зобов'язання другого відповідача
будуть затверджені його наглядовою
радою.

В апеляційній скарзі перший відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 21.05.2014 у справі № 910/21992/13
скасувати частково, а саме, в частині
визнання недійсним рамкового договору
щодо купівлі акцій Відкритого
акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк",
укладеного 19.11.2009 між другим та третім
відповідачами і позивачем та
підтверджений і погоджений Відкритим
акціонерним товариством
"Всеукраїнський акціонерний банк", з
підстав неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
та неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права
та прийняти рішення про відмову в
задоволенні позову про визнання
недійсним рамкового договору від 19.11.2009
в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, висновок суду
першої інстанції про те, що предметом
рамкового договору є купівля-продаж
акцій банку, суперечить умовам,
викладеним у ньому; фактично рамковий
договір є договором про наміри в
подальшому здійснити відповідні дії, з
укладанням відповідних окремих
договорів купівлі-продажу акцій;
застосовуючи статтю 10 Закону України
"Про міжнародне приватне право", суд
першої інстанції не звернув увагу та не
застосував статті 76,77 цього Закону.

Скаржник стверджує про недослідження
судом того, що позивач, посилаючись на
факт незатвердження наглядовою радою
рамкового договору не пізніше 15.12.2009,
доказів не надав.

Як вважає скаржник, в даному спорі
позивач жодним чином не довів того, з
яких підстав повинен бути визнаний
недійсним рамковий договір; даний
рамковий договір регулює питання в
майбутньому відчуження акцій банку,
яке буде здійснено відповідно до
законодавства України.

Скаржник наполягає на тому, що фактично
строк позовної давності вираховується
з моменту укладення рамкового
договору, тобто 19.11.2009; оскільки позовна
заява направлена до суду у листопаді
2013р., приймаючи до уваги ст.ст.253, 254, 257 ЦК
України, позовна давність спливла
20.11.2012; якщо навіть врахувати пункт
рамкового договору, що договір має
обов'язкову юридичну силу за умови, що
всі зобов'язання другого відповідача
підлягають затвердженню наглядовою
радою не пізніше 15.12.2009, то строк
позовної давності все одно сплив 16.12.2012.

11.08.2014 першим відповідачем подано
клопотання про припинення
апеляційного провадження у справі №
910/21992/13, керуючись ст.80 ГПК України, з
посиланням на те, що оскільки
відповідачем у справі є фізична особа -
громадянин Російської Федерації, то
справа не підвідомча господарському
суду, крім того, дана справа не є
справою, яка виникає з корпоративних
відносин та не стосується справ,
вказаних у ч.6 ст.16, ч.4 ст12 ГПК України.

Розглянувши клопотання першого
відповідача, враховуючи матеріали
справи № 910/21992/13, керуючись нормами
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав,
встановлених нормами законодавства та
відповідно до матеріалів справи, для
задоволення клопотання, у зв'язку з чим
зазначене клопотання відхиляється.

Другий відповідач в апеляційній скарзі
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 21.05.2014 у справі № 910/21992/13
скасувати частково, а саме, в частині
визнання недійсним рамкового договору
щодо купівлі акцій Відкритого
акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк",
з підстав неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи, неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права і припинити
провадження у справі № 910/21992/13, у
зв'язку із неможливістю розгляду
справи господарським судом, що
пов'язано із укладеною письмовою
угодою сторін про передачу спору на
вирішення третейського суду.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом невірно
застосовані ч.5 ст.16, пп.4 ст.12 ГПК
України, тому що дана справа не є
справою, що виникає із корпоративних
відносин та не стосується вказаних у ч.6
ст.16, ч.4 ст.12 ГПК України обставин.

Скаржник вказує на те, що суд першої
інстанції не дослідив обставини про те,
чи порушені права позивача, про захист
яких він просить, при цьому скаржник
вказує на те, що матеріали справи не
містять доказів того, що права позивача
порушені відповідачами.

Скаржник вважає, що суд першої
інстанції невірно визначив правову
природу рамкового договору, який є
фактично протоколом про наміри в
подальшому здійснити відповідні дії, з
укладанням відповідних окремих
договорів купівлі-продажу акцій та
інші правочини, а суд виходив з того, що
предметом рамкового договору є
купівлі-продаж акцій банку, але це не
предмет договору, а кінцева мета -
подальше укладення договорів
купівлі-продажу акцій, за наявності
здійснення сторонами певних дій.

Скаржник посилається на неправильне
застосування судом ст.ст.10, 38 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
та стверджує про те, що у рамковому
договорі не визначаються право
власності та інші речові права на
рухоме майно, тому умови рамкового
договору не суперечать зазначеному
Закону і сторони вправі були
підпорядкувати правовідносини, що
виникають із рамкового договору,
англійському праву.

Як стверджує скаржник, в порушення норм
ст.3 Закону України "Про міжнародне
приватне право", ч.3 ст.4 ГПК України, суд
першої інстанції керувався нормами
українського права; та в порушення п.1
ст.62, п.1 ст.80 ГПК України суд першої
інстанції порушив провадження у справі
№ 910/21992/13 і розглянув справу по суті
заявлених позовних вимог.

Скаржник посилається на те, що судом
першої інстанції було неправильно
застосовано ч.3 ст.261 ЦК України, у
зв'язку з чим помилково ототожнені
поняття: "Позовна давність за вимогами
про визнання недійсним рамкового
договору" із поняттям: "Позовна
давність за вимогами про застосування
наслідків нікчемного правочину", також
помилково застосовано стару редакцію
ст.258 ЦК України; згідно із розділом
"Завершення; припинення чинності"
рамковий договір припинить свою
чинність не пізніше 30.06.2010, тому строк
позовної давності, стосовно вимог про
визнання рамкового договору недійсним,
закінчився 01.07.2013, а позивач звернувся
із позовом до суду в листопаді 2013р., без
наведення поважності причин пропуску
позовної давності.

У відзивах на апеляційній скарги
позивач заперечує проти доводів скарг,
посилаючись, зокрема, на те, що оскільки
умовами спірного договору чітко
визначено, що його предметом є
купівля-продаж другим відповідачем
всіх акцій, які безпосередньо чи
опосередковано належать чи
контролюються третім відповідачем, а
також умови, пов'язані з діяльністю
першого відповідача, як акціонерного
товариства, корпоративні відносини між
його акціонерами, а також відносини між
банком та його акціонерами, тобто даним
договором обумовлюється реалізація
корпоративних правовідносин, які
виникли між акціонерами товариства,
пов'язані з переходом права власності
на рухоме майно (акції), яке знаходиться
на території України; враховуючи те, що
оскаржуваний договір був укладений на
території України, виконання його умов
повинно було здійснюватися на
території України, предметом договору
є цінні папери (акції), які знаходяться
у обігу на території України, а питання
переходу порядку права власності на
них регулюється виключно чинним
законодавством України, та не може
охоплюватися законодавством Англії;
суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про
необхідність застосування у вирішенні
спору між сторонами у даній справі
чинного законодавства України; умовами
спірного договору не передбачено
зобов'язання позивача надсилати листи
для підтвердження факту виконання
сторонами договору своїх зобов'язань;
відповідачами до суду не було подано
жодних належних доказів, які
спростовували б факти та обставини,
викладені у позовній заяві; судом була
застосована редакція ст.258 ЦК України,
яка була чинна на момент укладення
спірного правочину, а саме 19.11.2009, і
передбачала спеціальний десятирічний
строк позовної давності щодо заявленої
вимоги; позивач довідався про
порушення свого права рамковим
договором та про особу, яка порушила
його право, лише у вересні 2013р., коли
звернувся до Києва-Святошинського
районного суду Київської області з
клопотанням про надання дозволу на
примусове виконання рішення,
винесеного на підставі рамкового
договору (справа № 369/9506/13-ц,
провадження № 2-к/369/1/14), до цього часу
позивачу не було відомо, що спірний
рамковий договір може бути
використаний проти позивача, вважаючи
його таким, що припинив свою чинність,
до того ж, як фактично встановлено в
ухвалі Апеляційного суду Київської
області від 23.04.2014 у справі № 369/9506/13-Ц
(провадження 22-ц/780/1742/14), позивач не був
належним чином повідомлений про
наявність арбітражного процесу,
ініційованого першим відповідачем на
підставі спірного рамкового договору в
Лондонському міжнародному
третейському суді (LCIA), отже, дана
обставина в силу ч.3 ст.35 ГПК України не
потребує доказування.

Третій відповідач у письмових
поясненнях стверджує, зокрема, про
необґрунтованість апеляційних скарг
та наводить обґрунтування того, що спір
у даній справі відноситься до
виключної компетенції Господарського
суду міста Києва; що умова договору
щодо підпорядкування відносин з
управління товариством іноземному
праву є нікчемною; враховуючи норми
чинного законодавства та письмові
докази, які є у справі, строк позовної
давності обчислюється з 2013 року та не є
пропущений.

Розглянувши апеляційні скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників позивача,
першого та другого відповідачів,
враховуючи доводи відзивів, письмових
пояснень на апеляційні скарги, колегія
суддів встановила наступне.

Позивачем подано до суду першої
інстанції позов про визнання недійсним
з підстав нікчемності рамкового
договору щодо купівлі акцій Відкритого
акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк"
від 19.11.2009 між позивачем та
відповідачами, керуючись ст.ст.1, 10, 16, 38
Закону України "Про міжнародне
приватне право", ст.ст.203, 215 ЦК України.

21.05.2014 першим відповідачем до суду
першої інстанції подано клопотання про
застосування позовної давності та
наслідків її спливу.

Як вбачається із матеріалів справи,
19.11.2009 сторонами: "Ті.Бі.Ай.Еф. Файненшл
Сервісез Б.В." (TBIF Financial Services B.V.) надалі
-"TBIF", ОСОБА_8 (надалі - продавцем), який
безпосередньо чи опосередковано
володіє 166 986 316 акціями банку, ВіЕйБі
Банк (надалі - банк), Товариство з
обмеженою відповідальністю "Бауман
Трейд", яке безпосередньо чи
опосередковано контролюється
продавцем, підписано рамковий договір
щодо купівлі акцій Відкритого
акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк"
(надалі - банку); укладення цього
рамкового договору акціонерами банку
та ознайомлення банком з умовами цього
рамкового договору підтверджується
банком, банк погоджується та
підтверджує те, що йому відомо про цей
рамковий договір шляхом підписання
його уповноваженою посадовою особою
останньої сторінки цього рамкового
договору.

Сторонами за рамковим договором від
19.11.2009 погоджено умови відповідно до
розділів цього договору: купівля акцій
банку, попередня інформація, ціна та
структура трансакції, звільнення
субординованих кредитів, зобов'язання
продавця, продовження участі продавця,
домовленості щодо оренди приміщення по
АДРЕСА_1, заяви продавця та банку,
дозволи регуляторних органів,
завершення, припинення чинності,
попередні умови, збільшення
акціонерного капіталу, спільний продаж
(примусовий спільний продаж).

У розділі рамкового договору від 19.11.2009
"Право, що застосовується; вирішення
спорів" передбачено англійське право,
арбітражний розгляд здійснюється у
Лондоні одноосібним арбітром
відповідно до регламенту Лондонського
міжнародного третейського (LCIA).

У розділі рамкового договору від 19.11.2009
"Затвердження; юридична сила"
погоджено, що цей рамковий договір має
обов'язкову юридичну силу за умови, що
всі зобов'язання TBIF підлягають
затвердженню наглядовою радою TBIF; TBIF
надасть цей рамковий договір на
затвердження наглядовою радою не
пізніше 15.12.2009; після такого
затвердження цього рамкового договору
наглядовою радою TBIF цей рамковий
договір набирає обов'язкової юридичної
сили для TBIF; у разі відсутності такого
затвердження до 15.12.2009 цей рамковий
договір автоматично припиняє свою
силу.

Згідно із преамбулою Статуту першого
відповідача, зареєстрованого 03.09.2013
номер запису 97000778, найменування
Відкритого акціонерного товариства
Всеукраїнський акціонерний банк (ВАТ
"ВіЕйБі Банк" змінено на Публічне
акціонерне товариство "Всеукраїнський
національний банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк).

Відповідно до Витягу із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
місцезнаходженням першого відповідача
є м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.27 Т.

Пунктом 4 ч.1 ст.12 ГПК України
встановлено, що господарським судам
підвідомчі, зокрема, справи, що
виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

Згідно із ст.16 ГПК України до виключної
підсудності також відносяться справи у
спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарського товариства, що
пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, які розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням господарського
товариства згідно з Єдиним державним
реєстром юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

Діяльність АТ, зареєстрованого в
Україні як юридична особа, відносини
між товариством та акціонерами, між
акціонерами АТ щодо його діяльності, а
також корпоративного управління
регулюються виключно законами та
іншими нормативно-правовими актами
України; у разі укладення акціонерами -
іноземними юридичними або фізичними
особами - угоди (правочину) про
підпорядкування відносин між
акціонерами, а також між акціонерами та
акціонерним товариством щодо
діяльності товариства, іноземному
праву, такий правочин є нікчемним у
силу статті 10 Закону України від 22
червня 2005р. № 2709-1У "Про міжнародне
приватне право"; акціонери товариства,
зареєстрованого в Україні, не вправі
своєю угодою підпорядковувати
іноземному праву умови недійсності
правочину (підстави, порядок, наслідки)
щодо корпоративного управління,
вчиненого як акціонерами з
товариством, так і між акціонерами,
оскільки норми щодо недійсності
правочинів в Україні є імперативними;
учасники господарських товариств
незалежно від суб'єктного складу
акціонерів не вправі також
підпорядковувати розгляд
корпоративних спорів, пов'язаних із
діяльністю господарських товариств,
зареєстрованих в Україні, зокрема,
таких, що випливають із корпоративного
управління, міжнародним комерційним
арбітражним судам (п.9 Постанови № 13
Пленуму Верховного Суду України від
24.10.2008 "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів").

Умова договору між акціонерами
(учасниками) зареєстрованого в Україні
товариства про підпорядкування
відносин з управління товариством
іноземному праву є нікчемною; ці
відносини регулюються особистим
законом товариства, яким відповідно до
статті 25 Закону України "Про міжнародне
приватне права" є право України як
держави місцезнаходження товариства;
при цьому господарським судам
необхідно враховувати положення
статті 217 ЦК України (п.6.4 Рекомендацій
Президії Вищого господарського суду
України від 28.12.2007 № 04-5/14 "Про практику
застосування законодавства у розгляді
справ, що виникають з корпоративних
відносин" із змінами і доповненнями).

Господарські суди на загальних
підставах вирішують усі спори між
суб'єктами господарської діяльності, а
також спори, зокрема, зі справ, що
виникають з корпоративних відносин; з
огляду на приписи частини другої
статті 1 та статті 12 ГПК зазначені
справи підвідомчі господарським судам
і в тому разі, якщо сторонами в судовому
процесі виступають фізичні особи, що не
є суб'єктами підприємницької
діяльності (п.3.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" із змінами і
доповненнями).

Таким чином, спір у справі № 910/21992/13
розглянутий господарським судом
відповідно до встановленої
підвідомчості.

Згідно із ч.1 ст.203 ЦК України, в редакції
станом на момент укладення рамкового
договору від 19.11.2009, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Як вбачається із змісту рамкового
договору від 19.11.2009, у п.п.5, 6, ч.2 п.7
розділів: "Зобов'язання продавця",
"Продовження участі продавця"
передбачено, що продавець голосуватиме
за внесення змін і доповнень до Статуту
та за зміни складу наглядової ради
банку, запропоновані TBIF, голосуватиме
за збільшення розміру капіталу банку,
як заплановано у листопаді 2009 року;
після завершення продавець
продовжуватиме виконання обов'язків
президента банку (така посада не
передбачає виконавчих повноважень та є
безоплатною) протягом строку, як
визначається TBIF; TBIF може вимагати від
продавця (у письмовій формі стосовно
пункту 3 та 4 нижче) надавати загальну
підтримку банкові та у такому разі
продавець матиме право на премію за
успішну реалізацію проекту, як
зазначено нижче.

Також у рамковому договорі від 19.11.2009
сторонами передбачено порядок
збільшення капіталу банку в розділі:
"Збільшення акціонерного капіталу".

Однак, згідно із ст.ст. 38, 41 Закону
України "Про господарські товариства"
від 19.09.1991 № 1576-ХІІ , в редакції, чинній
на час підписання рамкового договору
від 19.11.2009, встановлено, що
повноваженнями із зазначених питань
наділено вищий орган акціонерного
товариства - загальні збори товариства.

Зазначене також встановлено й ст.ст. 156,
159 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.88 ГК України учасники
товариства мають право, зокрема, брати
участь в управлінні справами
товариства в порядку, визначеному в
установчих документах, за винятком
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами.

Відповідно до матеріалів справи №
910/21992/13 другий відповідач, будучи
покупцем акцій Відкритого
акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк"
згідно із рамковим договором від 19.11.2009,
не є резидентом України.

Статтею 38 Закону України "Про
міжнародне приватне право" від 23.06.2005 №
2709-ІV встановлено, що право власності та
інші речові права на нерухоме та рухоме
майно визначаються правом держави, у
якій це майно знаходиться, якщо інше не
передбачено законом; належність майна
до нерухомих або рухомих речей, а також
інша класифікація майна визначаються
правом держави, у якій це майно
знаходиться.

Згідно із ч.1 ст.190 ЦК України майном як
особливим об'єктом вважаються зокрема
річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права.

Як встановлено статтею 28 Закону
України "Про господарські товариства",
в редакції, чинній на час підписання
рамкового договору від 19.11.2009, перехід
та реалізація права власності на акції
здійснюються відповідно до
законодавства України.

Таким чином, умова рамкового договору
від 19.11.2009 розділу "Право, що
застосовується", про застосування
англійського права, є такою, що
суперечить ст.38 Закону України "Про
міжнародне приватне право" та Закону
України "Про господарські товариства".

За змістом частини другої статті 215 ЦК
України нікчемний правочин, на відміну
від оспорюваного, є недійсним
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного рішення суду; однак, це не
виключає можливості подання та
задоволення позову про визнання
нікчемного правочину (господарського
договору) недійсним (п.2.5.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними).

Отже, рамковий договір від 19.11.2009 є
таким, що суперечить ЦК України та
іншим актам цивільного законодавства
України.

Як вбачається із матеріалів справи №
910/21992/13, позов до суду першої інстанції
подано 13.11.2013.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вже зазначалось, у розділі:
"Затвердження. Юридична сила" рамкового
договору від 19.11.2009 передбачено, що у
разі відсутності його затвердження
наглядовою радою до 15.12.2009 цей рамковий
договір автоматично припиняє свою дію.

Як стверджує позивач у позовній заяві,
затвердження наглядовою радою
рамкового договору від 19.11.2009 не
відбулось, по що свідчить відсутність
актів про затвердження рамкового
договору від 19.11.2009 з боку наглядової
ради другого відповідача.

Відповідачами, у тому числі й другим
відповідачем, зазначене твердження
позивача не спростовано.

Разом із тим, як вбачається із
матеріалів справи, 16.01.2013 Комерційним
судом Відділення королівської лави
Високого суду правосуддя у справі між
Публічним акціонерним товариством
"Всеукраїнський акціонерний банк" та
ОСОБА_8, Rightport Trade Limited, Simex Projects Limited, Swedlux
Trading Limited прийнято наказ про накладення
арешту на майно, зазначене в п.8
повідомлення про штрафну санкцію
(а.с.102, 1т.).

У подальшому зазначеним іноземним
судом були видані й інші судові
документи.

У вересні 2013р. заявник ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк"
звернувся до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
клопотанням про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
15.01.2014 у справі № 369/9506/13-ц провадження №
2-к/369/1/14 клопотання Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний банк" про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду задоволено;
надано дозвіл на виконання наказу
Високого Суду Правосуддя (Відділення
Суду Королівської Лави; Комерційний
Суд) у Лондоні (Сполучене Королівство
Великобританії та Північної Ірландії)
від 02.05.2013 в частині, що стосується,
зокрема, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бауман Трейд".

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 23.04.2014 у справі № 369/9506/13-ц
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бауман Трейд"
заперечувало проти належного
повідомлення його про час і місце
розгляду справи іноземним судом 16.01.2013
та 02.05.2013 і суд першої інстанції при
вирішенні питання щодо належного
оформлення клопотання і документів, що
додаються до нього, не звернув увагу на
те, що в переліку документів, які
додаються до клопотання не надано
документу, визначеного в п.3 ч.3 ст.394 ЦПК
України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 02.07.2014 ухвалу апеляційного
суду Київської області від 23.04.2014
залишено без змін.

Таким чином, позивач дізнався про
порушення свого права та інтересу
підписанням рамкового договору від
19.11.2009 у момент звернення першого
відповідача до суду про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду, що сталося, як про це
вказано в ухвалі Києво Святошинського
районного суду Київської області від
15.01.2014 у справі № 369/9506/13-ц провадження №
2-к/369/1/14 - у вересні 2013р.

Отже, звернувшись до суду першої
інстанції із позовом про визнання
недійсним рамкового договору 13.11.2013,
позивачем не пропущено загальну
позовну давність, встановлену статтею
257 ЦК України тривалістю у три роки.

Доводи апеляційних скарг є такими, що
не ґрунтуються на нормах законодавства
та матеріалах справи, враховуючи
викладене та наступні обставини.

Твердження про те, що рамковий договір
від 19.11.2009 є договором про наміри в
подальшому здійснити відповідні дії з
укладанням договорів купівлі-продажу
акцій, суперечить змісту цього
договору, зокрема, розділів договору:
"Купівля акцій банку", "Ціна та
структура трансакції", "Зобов'язання
продавця", "Продовження участі
продавця", "Завершення. Припинення
чинності", "Спільний продаж (Примусовий
спільний продаж)".

Хоча рамковий договір від 19.11.2009 і не
містить усіх реквізитів конкретних
акцій, які підлягають купівлі-продажу,
однак, за більшістю положень цей
договір відноситься до договору
купівлі-продажу. Згідно із ч.2 ст.628 ЦК
України сторони мають право укласти
договір, в якому містяться елементи
різних договорів (змішаний договір); до
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін. а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору; ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

У позовній заяві, зокрема, позивач
пояснив про незатвердження наглядовою
радою рамкового договору не пізніше
15.12.2009. Вказане пояснення сторони, щодо
даного факту, означає відсутність
будь-якої дій наглядової ради, які
свідчили б про затвердження нею
рамкового договору від 19.11.2009.
Зазначене твердження позивача не
спростовується першим та другим
відповідачами, хоча саме на скаржників
покладається тягар доведення
протилежного, якщо таке має місце. Щодо
посилання на ненадання позивачем
доказів факту незатвердження
наглядовою радою рамкового договору,
то, якщо позивач стверджує, що така
подія не настала, то, від нього немає
підстав вимагати доказу того, чого не
відбулось.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів; кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно із ст.1 ГПК України юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до умов рамкового договору
від 19.11.2009 позивач у цьому договорі є
тією стороною, яка безпосередньо чи
опосередковано контролюється
продавцем; крім того, як вбачається із
ухвали Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 15.01.2014 у
справі № 369/9506/13-ц Провадження №
2-к/369/1/14, позивача включено до участі у
справі, яка розглядається Комерційним
судом у Лондоні, у якості відповідача,
Отже, рамковий договір від 19.11.2009, який
суперечить положенням законодавства
України, порушує права і охоронювані
законом інтереси позивача, тому
позивач відповідно до ст.1 ГПК України
має право на звернення до
господарського суду.

Як свідчить зміст рамкового договору
від 19.11.2009, другий відповідач, який не є
резидентом України, хоча і зазначений
як сторона за договором - TBIF, за змістом
угоди є покупцем акцій банку, яким
безпосередньо чи опосередковано
володіє та контролює продавець.
Наслідком же угоди про купівлю акцій є
набуття права власності на ці акції
покупцем. Отже, рамковий договір від
19.11.2009 є безпосередньо складовою
правовідносин стосовно права
власності.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи, для задоволення
апеляційних скарг та скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 21.05.2014 у справі № 910/21992/13
залишити без змін, апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний банк" та
Приватної компанії з обмеженою
відповідальністю "Ті.Бі.Ай.Еф. Файненшл
Сервісез Б.В." (TBIF Financial Services B.V.) без
задоволення.

2. Справу № 910/21992/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло