ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р.
Справа № 909/801/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги б/н від 05.09.14 Косівського
споживчого товариства, м.Косів

на рішення Господарського суду Івано -
Франківської області від 22.08.14

у справі №909/801/14

за позовом: Косівського споживчого
товариства, м. Косів, Івано-Франківська
область

до відповідача: Територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Косівської районної
державної адміністрації, м. Косів,
Івано-Франківська область

про стягнення 57 450 грн. 17 коп., з яких 52 381
грн. 52 коп. основний борг, 2 511 грн. 29 коп.
інфляційні нарахування, 348 грн. 73 коп. 3 %
річних, 2 208 грн. 63 коп. штраф.

За участю представників сторін:

від позивача - Савчук В.Р. - представник;

від відповідача - Бойчук Л.А. -
представник;

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №9019/801/14
розподілено до розгляду судді Кузю В.Л.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
19.09.14 до складу судової колегії для
розгляду справи №99/801/14 введено суддів
Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 19.09.14
апеляційну скаргу у даній справі
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 22.10.14.

Рішенням Господарського суду Івано -
Франківської області від 22.08.14 у справі
№909/801/14 (суддя Неверовська Л.М.) в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
місцевого господарського суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Івано - Франківської області в даній
справі та прийняти нове рішення, яким
позов задоволити.

При цьому скаржник посилається на
порушення місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права. Також скаржник
зазначає про те, що відповідач не
виконав взятих на себе зобов'язань за
укладеним договором внаслідок чого
заборгував йому 57 450,17 грн. з
врахуванням інфляційних втрат та 3%
річних, а також штрафної санкції у
розмірі 2 208,63 грн.

17 вересня 2014 року відповідачем подано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
він просить залишити оскаржуване
рішення без змін, апеляційну скаргу без
задоволення, з підстав його законності
та обґрунтованості.

У судовому засіданні представники
сторін навели свої доводи, міркування
та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 85 та ч.1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 22.10.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін,
Львівський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
Господарського суду Івано -
Франківської області від 22.08.14 у справі
№ 909/801/14, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом,

між Косівським споживчим товариством
та Територіальним центром соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Косівської районної державної
адміністрації укладено договір
купівлі-продажу № 12 від 01.02.12 (а.с.7).

Згідно п. 1.1. договору, продавець
зобов'язується поставити згідно заявки
покупця товар: продукти харчування, в
асортименті та по цінах, вказаних у
накладних, які є невід'ємною частиною
договору, а останній - приймати та
своєчасно оплачувати поставлений
товар та надані послуги на умовах
останнього.

Орієнтовна вартість договору 50
000,00 грн.

8 червня 2012 року та 25 грудня 2012
року між сторонами укладено додаткові
угоди №12 до договору купівлі - продажу
(а.с.8-9), відповідно до яких вартість
договору збільшено на суми 49 000,00 грн. та
500,00 грн. відповідно, у зв'язку із
збільшенням потреби.

25 січня 2013 року між тими ж
сторонами укладено договір купівлі -
продажу №5, аналогічного змісту (а.с.10),
проте орієнтовною вартість 24 600,00 грн.

Додатковими угодами №5 до
договору (а.с.11-12) вартість договору
збільшено на суми 57 400,00 та 17 388,00 грн.
відповідно.

Згідно п. 2.5 укладених договорів
купівлі - продажу приймання-передача
товару здійснюється згідно накладної,
на основі представленої покупцем
довіреності, документа, що засвідчує
особу одержувача, копії свідоцтва
платника податку на додану вартість.

Згідно п. п. 3.1., 3.2. договорів
покупець зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману по накладній
партію товару. Розрахунок проводиться
шляхом перерахування суми вартості
товару у безготівковому порядку в
гривнях на банківський рахунок
продавця.

В матеріалах справи містяться розхідні
накладні від 25.01.13, від 28.01.13, від 14.03.13,
від 15.03.13, від 16.04.13, від 17.04.13, від 16.05.13,
від 27.06.13, від 01.07.13, від 29.07.13, від 31.07.13,
від 27.08.13, від 22.10.13, від 13.11.13, від 19.11.13,
від 21.11.13, від 27.12.13 та від 23.01.14 (а.с.13 - 31).

Як стверджує позивач, відповідачем не
оплачено отриманий товар у повному
обсязі, заборгованість по укладених
договорах, за даними позивача,
становить 52 381,52 грн. Звертаючись до
суду з позовом про стягнення
зазначеної суми, позивач просить також
стягнути інфляційні втрати в розмірі 2
511,29 грн., 3% річних на суму 348,73 грн., а
також штрафну санкцію в розмірі 2 208,63
грн.

Як зазначено вище, місцевим
господарським судом відмовлено в
задоволенні позову. Колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
зважаючи на наступне:

Згідно ч. 2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений термін його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 692 ЦК України за
договором купівлі - продажу покупець
зобов'язаний оплатити продавцеві повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором не встановлено інший
строк.

Положенням ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як встановлено місцевим
господарським судом, позивач зазначає,
що поставив відповідачу товар згідно
Договору № 12 від 01.02.12 та № 5 від 25.01.13, що
підтверджується розхідними накладними
зазначеними вище.

Щодо цього колегія суддів
зазначає, що відповідно до ст.1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/70 (із змінами і доповненнями),
визначено, що первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 цього Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарських операцій,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових
реквізитів кореспондується з пунктом
2.4. Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, згідно якого
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складається документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції (у
натуральному та/або у вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вбачається з розхідних накладних, на
які посилається позивач, то такі не
можуть бути доказами одержання товару,
оскільки оформлені без дотримання
вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" так як не містять
обов'язкових реквізитів необхідних для
первинних документів. Так, розхідні
накладні, на які посилається позивач,
як на доказ наявності боргу, не
підписані уповноваженою особою та не
містять печатки відповідача, в них
зазначено лише прізвище особи, яка з
обґрунтувань позивача прийняла товар.

Посилання позивача на накладні від
28.01.13 №135 на суму 3 765 грн., від 15.03.13 №185 на
суму 2 728 грн.05 коп.,від 16.05.13 на суму 9 042
грн. 27 коп., від 13.11.13 на суму 13 631 грн.50
коп., від 21.11.13 №376 на суму 10 451 грн. 50 коп.
як на докази позовних вимог, не
визнаються судом апеляційної
інстанції як належні та допустимі
докази, з наведених вище підстав. Окрім
цього, позиваем не надано доказів
наявності в особи, яка підписувала
зазначені накладні, довіреності від
відповідача на отримання зазначених у
накладних товаро - матеріальних
цінностей, як підстави виникнення
обов'язку оплати вартості товару

Посилання скаржника на акт звірки
взаєморозрахунків, як на доказ
наявності боргу, спростовуються тим, що
акт звірки взаєморозрахунків між
Косівським споживчим товариством та
Територіальним центром соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Косівської районної державної
адміністрації від 16.01.14, є фіксуючим
інформативним документом, не є
первинним документом і не доводить
факту будь-яких господарських операцій
(поставки, надання послуг, тощо), він є
лише відображенням руху коштів в
бухгалтерському обліку підприємств та
носить інформаційний характер. Крім
того, судова колегія зазначає, що такий
акт звірки підписаний тією ж особою, що
і накладні, проте, як вбачається з
розписки від 27.03.14, складеної ОСОБА_1 та
поданої позивачем як додаток до
додаткових пояснень суду апеляційної
інстанції, зазначена особа
зобов'язалася особисто повернути
позивачу кошти в розмірі заявлених
позовних вимог на суму 53 269,00 грн. Із
зазначеного випливає, що ОСОБА_1 як
фізична особа отримала для власних
потреб матеріальні цінності в
зазначеному розмірі, наведене
спростовує наявність вини відповідача
щодо наявності боргу перед позивачем
на суму позовних вимог.

Акт звірки взаєморозрахунків від 01.04.14
також не визнається судом належним та
допустимим доказом наявності боргу,
оскільки крім іншого не містить
підпису та печатки відповідача.

Зазначеним вище, спростовуються доводи
позивача стосовно невиконання
відповідачем умов укладених договорів
та оплати отриманого товару в
неповному обсязі.

Обставини на які скаржник посилається
в апеляційній скарзі не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
відтак не можуть бути підставою для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення місцевого
господарського суду .

Судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покласти на скаржника в порядку
ст..49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Івано - Франківської області від 22.08.14 у
справі № 909/801/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд
апеляційної скарги покласти на
скаржника.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 27.10.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Галушко
Н.А.

Суддя
Орищин Г.В.