ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.Справа № 922/3428/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Харківського обласного
Комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території", м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Закаблуков А.С.,дов.№ 251
від 09.08.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Харківського обласного комунального
підприємства "Дирекція розвитку
інфраструктури території", в якій
просить суд стягнути з відповідача 316 774
грн. 24 коп., з яких: 260094,88 грн - сума
основного боргу, 16548 грн 34 коп.- пеня, 18206
грн 64 коп. - штраф, 3132 грн 52 коп. - 3%
річних, 18791грн.86 коп. - інфляційні за
несвоєчасні розрахунки, та судовий
збір у розмірі 6336 грн. Свої вимоги
позивач обгрунтовує тим, що між ним та
відповідачем 31 травня був укладений
договір про реструктурізацію
заборгованості №14/12-270. За цим
договором сторони домовились про
розстрочення погашення заборгованості
у вигляді основного боргу, що виникла у
відповідача перед позивачем за
договором поставки природного газу від
14.10.10 №06/10-1050БО-32.

Як вказує позивач в позовній заяві,
відповідач зобов'язався сплатити у
повному обсязі суму основного боргу
шляхом сплати зобов'язанням частинами
відповідно до графіку погашення
заборгованності,визначеному в
договорі, однак відповідач не виконав
зобов'язання у строк, встановлений
договором, внаслідок чого виникла
заборгованість, що стало причиною
звернення позивача з відповідним
позовом.

Ухвалою господарського суду від 18.08.2014
року порушено провадження у справі
№922/3428/14, розгляд справи призначено на
23.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду від
23.09.2014року задоволено клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи , розгляд справи відкладено до
14.10.2014року.

Представник позивача в судовому
засіданні 14.10.2014року підтримує
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав відзив на позовну
заяву, поданий через канцелярію
господарського суду (в.№32116 від
16.09.2014року) в якому підтверджує факт
укладання договору від 31 травня 2012року,
просить суд зменшити суму пені і штрафу
на 90% та відстрочити виконання рішення
суду строком на один рік з моменту
винесення рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, всебічно та
повно дослідивши матеріали справи та
надані учасниками судового процесу
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

Між дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (кредитор) та
Харківським обласним комунальним
підприємством "Дирекція розвитку
інфраструктури території" (боржник)
31.05.2012р. укладено договір про
реструктуризацію заборгованості
№14/12-270, відповідно до п. 1.1. кредитор та
боржник домовилися про розстрочення
заборгованості у вигляді основного
боргу, що виник у Боржника за договором
про поставку природного газу №06/10-1050
БО-32 від 14.10.2010 року, загальна сума
основного боргу, що підлягає
реструктуризації складає 7802 846,81грн.

Цей договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками та діє до 30 квітня 2032 року, а в
частині виконання зобов'язань за
договором - до їх повного здійснення
(п.5.1. договору).

Згідно до умов договору про
реструктуризацію заборгованості
боржник зобов`язався сплатити в
повному обсязі суму основного боргу,
шляхом сплати зобов`язання частинами
відповідно до графіку погашення
заборгованості. Грошові кошти по
платежах поточного місяця згідно з
графіком повинні надходити від
боржника на рахунок кредитора в сумі,
визначеній цим графіком, не пізніше
останнього числа місяця, в якому платіж
підлягає виконанню .

За змістом п.2.3. договору зобов"язання
боржника по сплаті чергового платежу
вважаються виконаними за умови
надходження на рахунок кредитора
грошових коштів в термін та сумі,
встановлених у п.2.2. цього договору на
відповідний місяць.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України.

Як слідує з позовної заяви, відповідач
свої зобов'язання за договором про
реструктуризацію заборгованості від
14.10.10 №06/10-1050БО-32 належним чином не
виконував, а саме станом на 01.12.2013р.
останній повинен був сплатити позивачу
260094,88 грн, але на момент звернення із
даним позовом до суду вказана сума
сплачена не була.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст.193 Господарського кодексу
України та ст.525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст.526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов діючого
законодавства та договору, те, що
позовні вимоги обґрунтовані,
правомірні, доведені матеріалами
справи та не спростовані відповідачем,
суд задовольняє позовні вимоги в сумі
основної заборгованості у розмірі 260
094,88 грн.

Згідно зі ст.ст.193,198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов"язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

В розумінні частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.4. договору передбачена
відповідальність сторін, а саме за
порушення Покупцем умов п.2.2 цього
Договору, Покупець (відповідач) повинен
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, за кожний
день прострочення платежу. За
прострочення понад тридцять днів окрім
пені, додатково стягується штраф у
розмірі 7% від суми заборгованості .

Позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені у сумі 16 548,34 грн., та 7%
штрафу в сумі 18 206,64грн.нараховані
позивачем у відповідності до умов,
передбачених вищевказаним договором,
відповідають вимогам діючого
законодавства, а тому підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання відносно позовних
вимог про стягнення інфляційних втрат
та 3% річних, суд керується положеннями
ст. 625 Цивільного кодексу України,
згідно якої встановлено, що боржник, не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача 3
132,52грн. - 3% річних, за період з 01.12.2013р. по
01.07.2014р., та 18791,86грн. інфляційних
витрат, за період з грудня 2013 року по
липень 2014 року, законними,
обґрунтованими, такими, що не
спростовані відповідачем, а тому вони
підлягають задоволенню, а вказані суми
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Представник відповідача у своєму
відзиві на позов відповідно до пунктів
3, 6 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України,
просить суд зменшити розмір пені та
штрафу на 90 відсотків та відстрочити
виконання рішення суду строком на один
рік з моменту винесення рішення судом
по даній справі.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти зменшення
на 90% штрафу, пені та відстрочення
виконання рішення, вказуючи на те,що
ненадходження коштів з ДВС завдає
значних збитків державі ,так як кошти
не можуть бути спрямовані на
розрахунки з НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до п.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Суд, враховуючи скрутний фінансовий
стан позивача, складну економічну
ситуацію в країні та те, що заявлена до
стягнення сума значно менша від
невчасно сплаченої суми за отриманий
газ, відмовляє у задоволенні
клопотання відповідача про зменшення
розміру штрафних санкцій.

Стосовно розстрочення виконання
рішення суд зазначає наступне.

Підставою для розстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк. Відповідачем не
наведено суду таких обставин, а тому,
господарський суд вважає клопотання
відповідача про відстрочення
виконання рішення у дані справі
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст.11, 546, 548, 549, 610, 611, 625, 629 Цивільного
кодексу України, ст.ст.173, 179, 193, 216, 217, 230
Господарського кодексу України та
керуючись ст.ст.1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території
"(61022, м.Харків, Держпром, 3під,5 поверх,
код 03361721, п/р98 в ХФ АТ"Ощадбанк"
м.Харків, МФО351823) на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1,
, р/р №7001 в
Київській ФПАТКБ "Південком Банк"
м.Києва, МФО 320876) - 260094,88 грн. основного
боргу, 16548 грн 34 коп.пені, 18206 грн 64 коп.
штрафу, 3132 грн 52 коп. - 3% річних, 18791грн.86
коп. інфляційних нарахувань, судовий
збір у розмірі 6336,0 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили .

Повне рішення складено 16.10.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк