ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 р. Справа № 909/1270/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі: головуючого судді
Фанди О.М., судді Малєєвої О.В., судді
Фрич М.М., при секретарі судового
засідання Поліводі С.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тарком Екосервіс",
вул. Рилєєва, 10-А, м. Київ, 04073

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-технічного
підприємства "ЮОМІ-Енергомаш", вул.
Макогона, 31 А, м. Івано-Франківськ, 76000

про стягнення збитків у сумі 5 566 828 грн.
28 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

встановив: товариство з обмеженою
відповідальністю "Тарком Екосервіс"
звернулося до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-технічного
підприємства "ЮОМІ-Енергомаш" про
стягнення збитків у сумі 5 566 828 грн. 28
коп.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням ТОВ "НТП "ЮОМІ-Енергомаш"
своїх зобов"язань щодо виготовлення та
поставлення останнім якісного
обладнання згідно спірного договору, у
зв"язку із чим завдало шкоди у вигляді
прямих збитків і збитків у вигляді
неодержаного прибутку (втраченої
вигоди).

В ході провадження у справі позивачем
в порядку ст. 22 ГПК України
збільшувались та зменшувались позовні
вимоги відповідно до заяв про
збільшення позовних вимог (вх.№231/13 від
23.12.2013 року) та про зменшення позовних
вимог (вх. №13421/14 від 01.09.14). В кінцевому
результаті позивач просить стягнути
збитки в сумі 52 928 грн. 28 коп. Вказані
заяви судом прийняті до розгляду.

Таким чином предметом є стягнення
збитків в сумі 52 928 грн. 28 коп.

Позивач явку повноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, однак направив на адресу
суду заяву за вх. № 16554/14 від 22.10.14 про
розгляд справи без участі його
повноважного представника та
повернення частини судового збору.

19 грудня 2013 року відповідачем по справі
подано до суду відзив на позовну заяву
(вх. №20181/13), згідно якого відповідач
заперечує проти позову та просить суд
в позові відмовити. Свої заперечення
обгрунтовує безпідставністю
заявленого позову, мотивуючи
відсутністю вини у діях відповідача.

В судове засідання відповідач явку
повноваженого представника не
забезпечив, хоча про розгляд справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою на
зворотньому боці ухвали суду від 08.10.14.
Будь-яких клопотань про відкладення
розгляду справи до суду не подав.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно з п.3.9.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними
змінами, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про розгляд судової справи і
забезпечення його явки в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів,
що дає підстави для висновку суду щодо
розгляду справи без участі
представників сторін.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

18 січня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Науково-технічне підприємство
"ЮОМІ-Енергомаш" (по договору -
продавець/ по справі позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-технічне
підприємство "Екосвіт",
правонаступником якого є товариство з
обмеженою відповідальністю "Тарком
Екосервіс" (по договору - покупець)
укладено договір купівлі-продажу
обладнання №12-1, відповідно до умов
якого продавець зобов"язався передати
у власність покупцю обладнання (товар),
а покупець - прийняти та оплатити його
вартість. Даний договір підписаний
сторонами та скріплений печатками.

Додатковою угодою від 04.12.2012 року до
Договору №12-1 купівлі-продажу
обладнання від 18.01.2012 року внесено ряд
змін та доповнень до вищевказаного
договору, зокрема, викладено у новій
редакції Додаток №1 до договору
(Номенклатура товару) та додано Додаток
2 до Договору (Номенклатура товару).

Відповідно до п.4.1 та п.4.2 Договору (із
змінами та доповненнями) продавець
зобов"язався доставити товар , що
входить до Номенклатури Товару згідно
Додатку №1, до пункту поставки не
пізніше 18 грудня 2012 року та товар, що
входить до Номенклатури Товару згідно
Додатку №2 - не пізніше 22.01.2013 року.

На виконання умов договору продавцем
було поставлено товар та прийнято
покупцем у розібраному вигляді за
кількістю, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
копіями актів приймання-передачі. У
такому ж вигляді обладнання було
передане для здійснення монтажу та
режимно-налагоджувальних робіт
товариству з обмеженою
відповідальністю "Варт" відповідно до
договору підряду №605 від 19.12.2012 року.
Строки виконання робіт були відповідно
14.03.13 (монтажні роботи) та 07.05.2013 року
(режимно-налагоджувальні роботи).

Листами №38/13 від 05.04.2013 року, №5013 від
12.06.2013 року, копії яких знаходяться в
матеріалах справи, позивач звертався
до відповідача та повідомив
останнього про невідповідність
поставленого товару технологічним та
технічним умовам, у зв"язку із
виявленням під час здійснення
монтажних та пусконалагоджувальних
робіт численних недоліків (дефектів) в
роботі обладнання, які унеможливлювали
введення його в експлуатацію у
заплановані строки.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 11 Кодексу серед
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків визначено договори та інші
правочини.

В спірному випадку між сторонами по
справі виникли договірні зобов"язання
на підставі договору купівлі-продажу
обладнання №12-1 від 18.01.2012 року, який за
своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов"язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в
інших цілях, не пов"язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов"язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 268 Господарського
кодексу України якість товарів, що
поставляються, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам), якщо сторони не визначать у
договорі більш високі вимоги до якості
товарів. Номери та індекси стандартів,
технічних умов або іншої документації
про якість товарів зазначаються в
договорі. Якщо вказану документацію не
опубліковано у загальнодоступних
виданнях, її копії повинні додаватися
постачальником до примірника договору
покупця на його вимогу. У разі
відсутності в договорі умов щодо
якості товарів остання визначається
відповідно до мети договору або до
звичайного рівня якості для предмета
договору чи загальних критеріїв
якості.

Пунктом 5.1 спірного договору (із
змінами та доповненнями) передбачено,
що якість товару, що постачається
продавцем, повинна відповідати
державним стандартам України,
Технічним умовам та конструкторській
документації.

Відповідно до п.1.5 Договору
купівлі-продажу обладнання №12-1 від
18.01.2012 року продавець гарантує, що
товар, який передається за цим
договором, є новим та не має дефектів.

Статтею 269 Господарського кодексу
України унормовано, що стандартами,
технічними умовами або договором щодо
товарів, призначених для тривалого
користування чи зберігання, можуть
передбачатися більш тривалі строки для
встановлення покупцем у належному
порядку зазначених недоліків
(гарантійні строки). Сторони можуть
погодити в договорі гарантійні строки
більш тривалі порівняно з
передбаченими стандартами або
технічними умовами. Гарантійний строк
експлуатації обчислюється від дня
введення виробу в експлуатацію, але не
пізніше одного року з дня одержання
виробу покупцем (споживачем), а щодо
виробів народного споживання, які
реалізуються через роздрібну торгівлю,
- з дня роздрібного продажу речі, якщо
інше не передбачено стандартами,
технічними умовами або договором.
Гарантійний строк придатності та
зберігання товарів обчислюється від
дня виготовлення товару.

Частиною 6 вказаної статті визначено,
що постачальник (виробник) зобов'язаний
за свій рахунок усунути дефекти виробу,
виявлені протягом гарантійного строку,
або замінити товари, якщо не доведе, що
дефекти виникли внаслідок порушення
покупцем (споживачем) правил
експлуатації або зберігання виробу. У
разі усунення дефектів у виробі, на
який встановлено гарантійний строк
експлуатації, цей строк продовжується
на час, протягом якого він не
використовувався через дефект, а при
заміні виробу гарантійний строк
обчислюється заново від дня заміни.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Позивач належними та допустимими
доказами не довів суду наявність
дефектів придбаного товару та їх
характер.

Як на доказ виявлення недоліків у
предметі договору купівлі-продажу
обладнання №12-1 від 18.01.2012 року
(установки для переробки органічних
промислових та муніципальних відходів
"Вихор-3.15") позивач посилається на акти
дефектів від 02.10.2013 року та від 09.10.2013
року, копії яких долучені до матеріалів
справи (а.с. 58, 59).

Судом встановлено, що акти складені з
порушенням вимог чинного
законодавства, зокрема п. 29 та п. 33
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного
споживання за якістю №П-7 від 25.04.1966
року, оскільки позивачем не дотримано
процедури встановлення факту
неякісності поставленого відповідачем
обладнання, як то передбачено
технічними умовами та державними
стандартами України. Причини
неможливості введення в експлуатацію
поставленого відповідачем обладнання
не досліджені та не зафіксовані у
встановленому порядку, а висновки
осіб, що здійснювали перевірки, не є
висновками спеціалістів компетентних
організацій (експертними висновками).

Частиною 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що оОбставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За наведених обставин суд приходить до
висновку про недоведеність позовних
вимог, які не підлягають задоволенню.

Таким чином в позові слід відмовити.

Щодо судового збору, то слід зазначити
наступне.

Частиною 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
"Про судовий збір" (із змінами та
доповненнями) судовий збір
справляється, зокрема, за подання до
суду позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
встановлено в розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
державний бюджет України на 2013 рік"
розмір мінімальної заробітної плати
станом на 1 січня 2013 року становить 1147
грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
розмір мінімальної заробітної плати
станом на 1 січня 2014 року становить 1218
грн. 00 коп.

Виходячи з вищенаведеного, станом на
день звернення до суду з позовом (04.11.13),
судовий збір за дані позовні вимоги
підлягав сплаті в сумі 68 820 грн. 00 коп.,
що і відповідало сплаченому позивачем
згідно платіжного доручення №117 від
28.10.2013 року, оригінал якого знаходиться
в матеріалах справи.

Враховуючи закріплений ст.129
Конституції України принцип
диспозитивності учасників судового
процесу, зокрема, диспозитивний
характер прав позивача, які визначено
ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

З врахуванням наведеного, судом
прийнято, подану 01.09.14р. позивачем по
справі заяву про зменшення позовних
вимог (вх.№13421/14), відповідно до якої
останній просить суд стягнути з
відповідача збитки в сумі 52 928 грн. 28
коп.

Абзацом 2 пункту 2 ст. 6 Закону України
"Про судовий збір" (із змінами та
доповненнями) передбачено, що у разі
зменшення розміру позовних вимог
питання щодо повернення суми судового
збору вирішується відповідно до статті
7 цього Закону.

З поданої заяви про зменшення позовних
вимог вбачається, що позивач просить
стягнути збитки в сумі 52 928 грн. 28 коп.

З огляду наведеного та враховуючи
приписи ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" та Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік" ,
станом на день подання заяви про
зменшення позовних вимог (01.09.14) судовий
збір повинен становити мінімальний
розмір ставки судового збору майнового
характеру в сумі 1 827 грн. 00 коп.

Частиною 1 п.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом,
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду.

В розділі 5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від 21
лютого 2013 року зазначено, що статтею 7
Закону України "Про судовий збір"
врегульовано загальні питання
повернення сплачених сум судового
збору з підстав, які визначено цією
статтею і перелік яких є вичерпним.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про необхідність повернення
позивачу - товариству з обмеженою
відповідальністю "Тарком Екосервіс" з
Державного бюджету України судового
збору в розмірі 66 993 грн., про що винести
ухвалу.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір в сумі 1827 грн. слід
залишити за позивачем внаслідок
відмови в позові.

Керуючись ст. 124, ст. 129 Конституції
України, Інструкція про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за якістю
№П-7 від 25.04.1966 року, ст. 22 Закону України
"Про державний бюджет України на 2013
рік", ст. 22 Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік", ст.
ст. 3, 4, 6, 7 Закону України "Про судовий
збір", ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 265, 268, 269 Господарського
кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, ст.
ст. 82 -85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

відмовити в позові товариства з
обмеженою відповідальністю "Тарком
Екосервіс" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-технічного
підприємства "ЮОМІ-Енергомаш" про
стягнення збитків у сумі 52 928 грн. 28 коп.

Судовий збір в сумі 1827 грн. 00 коп. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень)
залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.10.14

Головуючий суддя
Фанда О. М.

Суддя
Малєєва О. В.

Суддя
Фрич М.М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Кудлейчук О. В. 27.10.14