ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 917/1107/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В. , суддя Горбачова Л.П.,

при секретарі Сіренко К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Боряк І.М. (дов.№б/н від
06.10.2014р.),

відповідача - Коваля В.Ф. (дов.№1006 від
18.06.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
матеріали справи за апеляційною
скаргою ПАТ "Полтава-Авто" (вх.№2676 П/3) на
рішення господарського суду
Полтавської області від 21.08.2014 року по
справі №917/1107/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Полтава-Авто", м.Полтава,

до Селянського (фермерського)
господарства "Сіріус", Полтавська
область, Чутівський район, смт.Чутове,

про стягнення 5875,20 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою про
стягнення з відповідача Селянського
(фермерського) господарства "Сіріус"
вартості експертизи в сумі 5875,20 грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 21.08.2014 року
(суддя Гетя Н.Г.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Полтавської області від 21.08.2014 у справі
№917/1107/14 та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги ПАТ "Полтава-Авто" до
Селянського (фермерського)
господарства "Сиріус" задовольнити
повністю.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала вимоги
апеляційної скарги в повному обсязі,
вважає рішення суду першої інстанції
незаконним та необґрунтованим,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції не врахував той факт, що
ініціатором проведення експертизи є
СФГ «Сиріус», який знав про відсутність
будь-якого недоліку в автомобілі, але
наполягав на проведенні додаткової
оплачуваної експертизи, ти самим, на
думку апелянта, беручи на себе усі
ризики визначені на відшкодування
шкоди.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив рішення
господарського суду Полтавської
області 21.08.2014 року по справі №917/1107/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
-без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Селянським (фермерським) господарством
"Сіріус" на підставі договору
купівлі-продажу № від 17.10.2012 року
було придбано автомобіль Mercedes-Benz
(модель Viano CDI22 L, кузов НОМЕР_3, д.н.з.
НОМЕР_2) (а.с. 70-а.с.75).

29.04.2013 року відповідач звернувся до
Публічного акціонерного товариства
"Полтава-Авто" з листом за вих.№25 про
усунення недоліків вищевказаного
автомобіля, а саме - стуку в передній
підвісці автомобіля (а.с. 9).

ПАТ «Полтава -Авто» в листі №858 від
23.05.2013 року з метою перевірки
зазначеної у зверненні відповідача
інформації запропонував Селянському
(фермерському) господарству «Сіріус»
провести огляд технічного стану
автомобіля 30.05.2013 року (а.с.10).

Оскільки 30.05.2013 року огляд технічного
стану автомобіля не відбувся, листом
№932 від 03.06.2013 року позивач
запропонував відповідачу провести
огляд автомобіля за участю
представника дистриб'юторської
компанії - Приватного акціонерного
товариства "Автокапітал" та
незалежного експерта 06.06.2013 року (а.с.12) .

06.06.2013 року проведено комісійний огляд
спірного автомобіля, за результатами
якого складено рекламаційний акт № 961,
відповідно до якого комісія дійшла
висновку про відсутність
несправностей у елементах передньої
підвіски та рульового керування
автомобіля. При цьому комісія
зазначила, що заявлений представником
власника як недолік "стук у передній
підвісці автомобіля", що може виникати
при русі по дорозі з неякісним
покриттям, не є недоліком та зумовлений
конструктивною особливістю рульового
керування, на безпеку руху не впливає
(а.с.14).

Як вбачається із вказаного
рекламаційного акта, представник
відповідача з висновками комісії не
погодився, наполягаючи на проведенні
автотехнічної експертизи у
спеціалізованому відомчому центрі та
на усуненні недоліків автомобіля.

Відповідно до пункту 30 Порядку
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни дорожніх
транспортних засобів, затвердженого
наказом Міністерства промислової
політики України № 721 від 29.12.2004 року
якщо Споживач і Виконавець
(Продавець, Виробник) не дійшли згоди
щодо причин виникнення недоліків у ДТЗ,
Споживач має право вимагати
направлення ДТЗ на експертизу до
випробувальних центрів та
лабораторій, що акредитовані згідно із
законодавством України. Експертиза
проводиться за рахунок Продавця або
Виробника. Якщо в результаті
експертизи буде доведено, що недоліки
виникли після передавання ДТЗ
Споживачу внаслідок порушення
Споживачем правил та норм, визначених
в експлуатаційній документації на ДТЗ,
та/або вимог цього Порядку, умов
зберігання чи транспортування, або
внаслідок дій третіх осіб, вимоги
Споживача не підлягають задоволенню, а
Споживач зобов'язаний відшкодувати
Продавцеві(Виробникові) витрати на
виконання експертизи. Як Споживач, так
і Продавець (Виробник) мають право
оскаржувати висновки експертизи в
судовому порядку.

Позивач, керуючись вимогами п.30 Порядку
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни дорожніх
транспортних засобів, листом за № 971
від 07.06.2013 року, звернувся до Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз із проханням провести
автотехнічну експертизу спірного
автомобіля, про що листом №1019 від 17.06.2013
року було повідомлено відповідача
(а.с.16, ас.с18).

Київський науково-дослідний інститут
судових експертиз листом №7393-13 від
18.07.2013 року повідомив позивача про
неможливість проведення експертного
дослідження у визначені чинним
законодавством України терміни та
рекомендував для проведення
експертизи звернутись до Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз або до Полтавського
відділення даної установи, в штаті яких
наявні відповідні фахівці (а.с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що
листом за №1254 від 26.07.213 року позивач
звернувся до Полтавського відділення
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз із приводу
проведення автотехнічної експертизи
спірного автомобіля, про що було
повідомлено відповідача (лист №1259 від
29.07.2013 року) (а.с. 21,а.с.23).

Полтавським відділенням Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз 06.08.2013 року на адресу
позивача листом № 895 було направлено
рахунок на оплату вартості експертного
дослідження в розмірі 5875,20 грн. Даний
рахунок був оплачений позивачем в
повному обсязі згідно з платіжним
дорученням № 6153 від 04.09.2013 року (а.с. 25,
а.с. 42).

23.09.2013 року Полтавським відділенням
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз було
складено висновок експертного
автотехнічного дослідження за № 763,
яким встановлено, що: ходова частина та
рульове керування автомобіля на момент
дослідження знаходились у справному та
працездатному стані й могли виконувати
свої функції; несправностей у вигляді
стороннього шуму та стуків як при
дослідженні у нерухомому стані, так і
при проведенні ходових випробувань
автомобіля, не виявлено (а.с. 26-а.с.40).

Позивач на підставі приписів п.30
Порядку гарантійного ремонту
(обслуговування) або гарантійної
заміни дорожніх транспортних засобів
27.01.2014 року звернувся до відповідача з
листом №132, в якому повідомив про
результати експертного автотехнічного
дослідження та просив відшкодувати
сплачені за проведення експертизи
грошові кошти в розмірі 5875,20 грн. Даний
лист був одержаний відповідачем 30.01.2014
року, про що свідчить відповідна
відмітка на повідомленні про вручення
поштового відправлення однак
залишений без реагування (а.с. 41, а.с.43).

12.03.2014 року позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
№ 377 про відшкодування витрат на
проведення експертизи в розмірі 5875,20
грн., яка булла одержана відповідачем
13.03.2014 року, про що свідчить відповідна
відмітка на повідомленні про вручення
поштового відправлення (а.с.44,а.с.45).

Господарський суд Полтавської області,
надаючи правову кваліфікацію
заявленим вимогам позивача та
фактичним обставинам справи, виходив з
наступного.

У відповідності до п. 1 Порядку
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни дорожніх
транспортних засобів цей Порядок
визначає відносини між власниками
(далі - споживач) дорожніх транспортних
засобів та суб'єктами господарювання, в
тому числі тими, що здійснюють
роздрібну торгівлю дорожніми
транспортними засобами (далі -
продавець), підприємствами-виробниками
дорожніх транспортних засобів (далі -
виробник) та виконавцями робіт із
технічного обслуговування і
гарантійного ремонту дорожніх
транспортних засобів (далі -
виконавець).

За змістом п. п. 28, 29 Порядку
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни дорожніх
транспортних засобів претензії
споживача з приводу виявлених
недоліків у дорожніх транспортних
засобах подаються за вибором споживача
на один із пунктів сервісної мережі, що
вказаний у сервісній книжці, виконавцю
або продавцю за місцем купівлі
дорожнього транспортного засобу, або
виробнику. За результатами розгляду
претензій споживача складається
рекламаційний акт, в якому
зазначаються, зокрема, висновки щодо
наявності чи відсутності недоліків, їх
істотності, причин виникнення,
можливості усунення шляхом
гарантійного ремонту тощо.

Відповідно до вимог п. 30 Порядку
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни дорожніх
транспортних засобів у разі, якщо
споживач і виконавець (продавець,
виробник) не дійшли згоди щодо причин
виникнення недоліків у дорожньому
транспортному засобі, споживач вправі
вимагати направлення дорожнього
транспортного засобу на експертизу до
випробувальних центрів та лабораторій,
що акредитовані згідно із
законодавством України. Експертиза
проводиться за рахунок продавця або
виробника. Якщо в результаті
експертизи буде доведено, що недоліки
виникли після передавання дорожнього
транспортного засобу споживачеві
внаслідок порушення споживачем правил
та норм, визначених в експлуатаційній
документації на дорожній транспортний
засіб, та/або вимог цього Порядку, умов
зберігання чи транспортування, або
внаслідок дій третіх осіб, відповідні
вимоги споживача не підлягають
задоволенню, при цьому споживач
зобов'язаний відшкодувати продавцеві
(виробникові) витрати на виконання
експертизи.

З огляду на зазначені норми необхідною
умовою для відшкодування витрат на
проведення експертизи є наявність
недоліків у дорожньому транспортному
засобі, які виникли після передачі
дорожнього транспортного засобу
споживачеві внаслідок порушення
останнім правил та норм, визначених в
експлуатаційній документації на
дорожній транспортний засіб, та/або
вимог Порядку гарантійного ремонту
(обслуговування) або гарантійної
заміни дорожніх транспортних засобів,
умов зберігання чи транспортування,
або внаслідок дій третіх осіб.

Як вбачається з висновку №763
експертного автотехнічного
дослідження від 23.09.2013р., експертизою не
встановлено порушення споживачем
правил та норм, визначених у
експлуатаційній документації на
дорожньо-транспортний засіб та умов
зберігання чи транспортування ДМЗ, або
дій третіх осіб тощо.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Умовою, за наявності якої на боржника
покладається обов'язок відшкодувати
завдані збитки, є наявність складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності), шкідливого результату
такої поведінки (шкоди, збитків),
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою й спричиненою шкодою та
вини. Обставини щодо порушення
зобов'язання боржником та наявності
його вини і прямого причинного зв'язку
між порушенням зобов'язання та
завданими збитками, їх розмір
доводяться кредитором.

Статтею 224 ГК України встановлено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Як в суд першої, так і апеляційної
інстанції позивачем не було доведено
факту наявності у діях відповідача
складу цивільного правопорушення (дії
відповідача не виходять за рамки
правового регулювання, тобто не можуть
бути визнані протиправними, заявлені
до стягнення витрати на експертизу не є
збитками у розумінні ст. 22 ЦК України та
ст. 224 ГК України тощо).

Крім того, в ході судового розгляду
справи відповідачем було зазначено, що
Селянське (фермерське) господарство
"Сіріус" не надавало згоди на оплату за
проведення експертизи, що не було
спростовано і позивачем.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи приписи діючого
законодавства, з урахуванням фактичних
обстави справи, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що
доводи позивача, викладені ним в
апеляційній скарзі не доведені
належними доказами, тоді як
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та прийняте
ним рішення є законним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав
для його скасування та задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає. Колегія суддів також зазначає,
що судом першої інстанції не було
допущено порушень норм процесуального
права, які б могли бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення .

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 21.08.2014 року по
справі №917/1107/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
23.10.2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.