ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 р.
Справа №18/1407/12

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", 04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз", 37500, Полтавська область, м.
Лубни, вул. Л. Толстого, 87

про стягнення грошових коштів у сумі 16
403 883, 67 грн

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Мицько Р.М., довіреність №
48/10 від 19.09.2014 р.

від відповідача: Борецька О.Л.,
довіреність б/н від 09.04.2014 р.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення та
повідомлено про дату складання повного
рішення у відповідності до вимог ст. 85
ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 16 403
883,67 грн заборгованості по договору
поставки природного газу № 06/10-1995, з
яких: 14 089 569,54 грн - сума
основного боргу, 1 064 579,70 грн - пеня, 656
812,52 грн - інфляційні, 592 921,91 грн - 3%
річних.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та наполягав на його
задоволенні, в обґрунтування позовних
вимог посилався на неналежне виконання
відповідачем умов договору.

Відповідач позов не визнає, у відзиві
на позовну заяву зазначає, що
заборгованість виникла внаслідок
об'єктивних причин, а саме: недосконала
тарифна політика держави, невчасне і не
в повному обсязі фінансування
відповідних компенсацій, що позбавило
відповідача джерел для розрахунків за
природний газ у повному обсязі, тому
просить суд відмовити у стягненні
штрафних санкцій.

Крім того, представник відповідача в
судовому засіданні заявив клопотання
про оголошення перерви для надання
можливості ознайомитися з матеріалами
справи та перевірки розрахунку
заборгованості.

Суд відмовляє в задоволенні вказаного
клопотання, оскільки представник
відповідача не був позбавлений
можливості ознайомитися з матеріалами
справи до судового засідання, до того ж
провадження у справі порушено ще у
липні 2012 р., розгляд справи
неодноразово відкладався, 27.09.2012 р. суд
зупинив провадження у справі.

Крім того, строк вирішення спору,
встановлений ст. 69 ГПК України
закінчився.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

20 грудня 2010 року між ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України"
(Постачальник/Позивач) та ПАТ "Лубнигаз"
(Покупець/Відповідач) укладений
договір поставки природного газу
№06/10-1995 та додаткові угоди до даного
договору від 20.12.2010 р., від 28.01.2011 р., від
04.04. 2011 р., від 12.04.2011 р., від 25.06.2011 р. (а. с.
16-23).

Відповідно до умов вказаного договору
ДК "Газ України" зобов'язувалась
передати відповідачу в 2011 року
природний газ власного видобутку, а
Покупець зобов'язувався приймати та
оплатити поставлений природний газ на
умовах цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи ДК
"Газ України" свої зобов'язання згідно
даного договору виконала, передавши
відповідачу протягом січня - вересня 2011
року природний газ, на загальну суму44
019 235,58 грн, що підтверджується актами
прийому - передачі природного газу (а. с.
24-32).

Відповідач свої зобов'язання по
договору виконав частково, за
природний газ розрахувався в сумі 29 929
666,04 грн.

Відповідно до вимог п. 6.2. остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 10-го числа наступного
за місяцем поставки газу з поточних
рахунків Покупця.

В порушення взятих на себе зобов'язань
відповідач не повністю здійснив оплату
за отриманий природний газ.

На момент звернення з позовом до суду
та розгляду справи, сума основного
боргу відповідача перед ДК "Газ
України" складає 14 089 569,54 грн.

Вказану суму боргу позивач просить суд
стягнути з відповідача.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань,
крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, суд дійшов до
висновку, що у даному випадку мало
місце порушення договірних зобов'язань
з боку відповідача щодо оплати за
поставлений природний газ, і позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу в сумі 14 089 569,54 грн є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Частиною 1 статті 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546 ЦК України
та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф,
пеня), розмір якої визначається
відповідно до умов договору, що не
суперечить чинному законодавству
України.

Пункт 3 статті 549 ЦК України визначає, що
пенею є неустойка, яка обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства (частина 2 статті 551 ЦК
України).

Відповідно до п. 7.2 договору у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1
договору, Покупець зобов'язується
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу, за кожен день
прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору щодо
проведення розрахунків за поставлений
товар, вимога позивача про стягнення з
відповідача пені в сумі 1 064 579,70 грн
за період з 16.01.2012 р. по 16.07.2012 р. є
правомірною та підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625
ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредиторів від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримання ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки за порушення виконання
зобов'язання.

За розрахунком, здійсненим позивачем
та перевіреним судом, до стягнення з
відповідача підлягає 656 812,52 грн
інфляційних за лютий 2011 року - квітень
2012 року та 592 921,91 грн - 3% річних за період
з 11.02.2011 р. по 16.07.2012 р.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог.

Відповідач доказів належного
виконання зобов'язань по договору
поставки природного газу № 06/10-1995 суду
не надав, будь-якого контррозрахунку не
надав та не пояснив, у чому (на його
думку) полягає неправильність
розрахунку позивача.

З огляду на викладене, суд задовольняє
позов у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 49
ГПК України підлягають стягненню з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82 - 85
ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз", 37500, Полтавська
область, м. Лубни, вул. Л. Толстого, 87, р.
№ 6, банк: ВАТ "Ощадбанк", МФО 391269,
на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, р.
№7001 в ФПАТКБ "Південкомбанк", м.
Київ, МФО 320876, - 14089569,54
грн основного боргу, 1064579,70 грн пені,
656812,52 грн інфляційних, 592921,91 грн - 3%
річних, 64380,00 грн судових витрат.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.10.2014 р.

Суддя
Сірош Д.М.