ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.14р. Справа № 904/6587/14

За позовом Петриківської селищної
ради, смт. Петріківка, Петриківський
район, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта", м. Київ

про стягнення 74 161,37 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: Підлепич Л.П., довіреність
№ 601 від 15.09.2014 р.

від відповідача: Альошина Я.М.,
довіреність № 877/д від 20.12.2013 р.

Суть спору:

Петриківська селищна рада (далі -
позивач) звернулася до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" (далі -
відповідач) про стягнення
недоотриманих коштів, які недоотримали
бюджети України через несплату
орендної плати за землю за Договором
оренди землі № 15 від 11.04.2006 року у
розмірі 74 161,37 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову з
підстав викладених у відзиві на позов.

При розгляді справи судом досліджені
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.09.2014 р.,
розгляд справи відкладено на 29.09.2014 р.

В судовому засіданні 29.09.2014 р. оголошено
перерву до 16.10.2014 р.

В порядку ст. 85 ГПК України в судовому
засіданні 16.10.2014 р. оголошені вступна та
резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2006 р. між позивачем (орендодавець) та
відповідачем (орендар) укладено
Договір землі (далі - Договір) за
умовами якого п. 1. орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку для
ведення комерційного використання на
підставі рішення 39 сесії 4 скликання
Петриківської селищної ради від 10
лютого 2006 року № 419/4 за рахунок земель
постійного користування ВАТ
"Дніпронафтопродукт", яка розташована
на території Петриківської селищної
ради смт. Петриківка, вул. Кутузова, 1а.

Відповідно до п. 2. Договору в оренду
передаються земельна ділянка
загальною площею 0,6144 га, з них 0,6144 га
комерційного використання (під
забудовою АЗС).

Договір укладено на 49 років (п. 8
Договору).

Відносини пов'язані з орендною землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України,
Законом України "Про оренду землі" та
іншими законами та
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до положень ст. 93 Земельного
кодексу України (надалі - ЗК України)
право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою необхідною орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності.

За визначенням у ст. 21 Закону України
"Про оренду землі", орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Приписами статей 13, 14, 19 Закону України
"Про плату за землю" (втратив чинність
11.01.2011 року), визначено в якості підстав
для нарахування земельного податку
дані державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності - договір оренди такої
земельної ділянки.

Зазначена норма передбачена
положеннями ст. 287 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), який набрав
чинності 01.01.2011 року, де зазначено, що
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.
Частиною 2 ст. 21 Закону України "Про
оренду землі" встановлено, що розмір,
форма строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати на земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Умовами п. 7 Договору передбачено, що
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки на момент укладання договору
не проведена. У випадку встановлення
грошової оцінки до закінчення дії
договору орендна плата повинна бути
відкоригована у відповідності з
законом.

Відповідно до п. 9 Договору орендна
плата вносить орендарем у грошовій
формі. Розмір орендної плати становить
1 204 224,00 грн. (4,0 грн. за 1 кв. м на рік).
Річна орендна плата становить 24 576,00
грн. на рік.

Орендна плата в сумі 2 048,00 грн.
вноситься щомісяця до 05 числа, що
настає за календарним місяцем (п. 11
Договору).

Сторони погодились, що зміна його умов
здійснюється виключно за згодою сторін
та викладається у письмовій формі. У
разі недосягнення згоди щодо змін умов
договору спір розглядається у судовому
порядку (п. 34 Договору).

З аналізу викладених законодавчих
норм, які регулюють сплату орендної
плати за землю, та умов чинного
Договору вбачається обов'язковість
здійснення орендної плати виключно на
умовах, узгоджених сторонами договору
оренди землі, а будь-які зміни орендної
плати у грошовому вираженні вимагають
погодження сторін, а в разі
недосягнення згоди з цього приводу
таке питання вирішується в судовому
порядку, як це встановлено ст. ст.
23, 30 Закону України "Про оренду землі".

Таким чином, позивач звернувся з
вимогою про стягнення з відповідача
недоотриманих коштів, які недоотримали
бюджети України через несплату
орендної плати за землю у розмірі 74 161,37
грн., що є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України (надалі також - ЦК України),
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України (надалі також - ГК
України), суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони (ч. 2. ст. 193 ГК
України).

Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягай згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Істотні умови договору оренди
земельної ділянки визначено
положеннями ст. 15 Закону України "Про
оренду землі", де серед іншого
зазначено, що істотною умовою договору
є орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату.

Таким чином, укладаючи договір оренди
земельної ділянки від 11.04.2006 року
№15, сторони повно та цілковито
дійшли згоди щодо, зокрема, розміру
орендної плати за користування
земельною ділянкою, а також порядку
внесення змін до умов договору, що має
відбуватись за погодженням обох
сторін.

Приписами ч. 1 ст. 188 ГК України
передбачено, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Зазначена норма
кореспондується з положеннями ст. 654 ЦК
України, де зазначено, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором (ч. 2
ст. 188 ГК України).

Чинне законодавство не визначає
поняття та не встановлює форму
пропозиції сторони щодо зміни або
розірвання договору. Однак, приписами
ч. 1 ст. 641 ЦК України визначено, що
пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.
Таким чином, керуючись положеннями ст. 8
ЦК України, за аналогією слід дійти до
висновку, що пропозиція Позивача
внести зміни до договору має бути
викладена письмово та виражати наміри
останнього бути зобов'язаним за
договором умови якого змінено.

Вищий господарський суд України в
листі від 01.01.2010 року "Узагальнення
судової практики розгляду
господарськими судами справ у спорах,
пов'язаних із земельними
правовідносинами" та в постанові №6 від
17.06.2011 року "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", з метою
однакового і правильного застосування
господарськими судами норм
матеріального і процесуального права у
розгляді справ у спорах, що виникають
із земельних відносин роз'яснив,
постановив, що відповідно до статті 188
ГК України зміна господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускається. Сторона, яка вважає за
необхідне змінити договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором, а при
недосягненні згоди між сторонами щодо
змін договору заінтересована сторона
має право передати спір на вирішення
суду. Аналогічне положення містить
стаття 30 Закону України "Про оренду
землі", згідно з якою зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін; у разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Отже внесення змін
до договору оренди землі повинно
здійснюватися з дотриманням порядку,
визначеного цією статтею ГК України.

Листом від 24.01.2012 року № 67 позивач
направив на адресу відповідача не
підписані чотири примірники проекту
угоди про зміну та доповнення до
договору оренди земельної ділянки від
11.04.2006 року.

На що позивачем, листом від 19.03.2012 року
направлено протокол розбіжностей до
проекту угоди про зміну та доповнення
до договору оренди земельної ділянки
від 11.04.2006 року. Як зазначено вище,
згідно з ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Однак, станом на дату
розгляду справи по суті, угода
сторонами не укладена, а зміни до
Договору не внесені.

З огляду на вищевикладене, враховуючи,
що сторони не дійшли згоди з приводу
запропонованих змін, чинність яких
мала бути підтверджена державною
реєстрацією у Порядку ведення
Поземельної книги та Порядку ведення
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1021 від 09.09.2009 року,
договір оренди земельної ділянки від
11.04.2006 року № 15 змінений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Зазначена норма кореспондується з
положеннями ст. 124 ЗК України, де
зазначено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Приписами ст. 126 ЗК України та ст.16
Закону України "Про оренду землі"
визначено, що укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування -орендодавця,
прийнятого у порядку, передбаченому
Земельним кодексом України, або за
результатами аукціону.

В силу ст. 18 Закону України "Про оренду
землі" договір оренди землі набирає
чинності після його державної
реєстрації.

Статтею 20 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що укладений
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації. Державна
реєстрація договорів оренди землі
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації. Зі змісту
частини 3 статті 640 ЦК України
вбачається, що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Отже, згідно положень коментованих
статей ЦК України, такі правочини є
вчиненими з моменту їх державної
реєстрації. З наведеного вбачається, що
здійснення державної реєстрації
договору оренди землі є юридичним
фактом, з настанням якого закон
пов'язує набрання чинності правочину.

Державний Комітет України по земельним
питанням в листі №14-23-4/41В від 22.04.2008
року зазначив, що відповідно до ст. 18
Закону України "Про оренду землі"
договір оренди землі вступає в силу
після його державної реєстрації,
відповідно, зміни в договір оренди
землі вступають в силу після їх
державної реєстрації. Тобто, зміни в
договір оренди зеті вступають в силу
після їх державної реєстрації. Для
отримання договору оренди землі та
здійснення його державної реєстрації
необхідно надати екземпляр основного
договору оренди землі, невід'ємні
частини цього договору (додатки),
визначні в Законі України "Про оренду
землі", та пакет документів,
передбачений Тимчасовим порядком.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі визначався
Порядком ведення Поземельної книги та
Порядком ведення Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №1021 від
09.09.2009 року (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку книга записів
про державну реєстрацію державних
актів на право власності на земельну
ділянку та на право постійного
користування земельною ділянкою,
договорів оренди землі (далі - Книга
записів) - це документ, який є власністю
держави і складовою частиною
державного реєстру земель та містить
відомості про зареєстровані державні
акти на право власності на земельну
ділянку, на право постійного
кадастрових номерів земельних ділянок.

Записи до розділів Книги записів
вносяться при видачі документа, що
посвідчує право на земельну ділянку,
якими є державний акт на право
власності на земельну ділянку,
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою,
договір оренди землі, договір
суборенди землі та договір про
внесення змін до договорів оренди та
суборенди землі (п. 10 Порядку).

Згідно п. 11 Порядку, який діяв у спірний
період, дата внесення запису до розділу
Книги записів є датою державної
реєстрації документа, що посвідчує
право на земельну ділянку. Датою
державної реєстрації змін, внесених до
договору оренди земельної ділянки,
договору суборенди земельної ділянки
(її частини), та відомостей про
дострокове припинення їх дії є дата
внесення запису до розділу Книги
записів (п. 12 Порядку).

Таким чином, згідно із статтями 210 та 640
ЦК не є вчиненим правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації (позиція Верховного
Суду України у постанові від 06.11.2009 р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними"). Отже, позовна
вимога про сплату коштів за спірний
період, які не підлягали оплаті на
підставі, як чинного законодавства так
і умов діючого договору оренди землі є
безпідставними та необґрунтованими, а
тому задоволенню не підлягають.

Як зазначалось, сторони погодились, що
річна орендна плата становить 24 576,00
грн. (двадцять чотири тисячі п'ятсот
сімдесят шість гривень) на рік та
вноситься щомісяця до 05 числа, що
настає за календарним місяцем, в сумі 2
048,00 грн. (дві тисячі сорок вісім
гривень).

Центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, що здійснює
управління у сфері оцінки земель та
земельних ділянок, визначає
коефіцієнти індексації нормативної
грошової оцінки за індексом споживчих
цін за попередній рік та забезпечує
інформування власників землі та
землекористувачів не пізніше 15 січня
поточного року.

Зі змісту листа Державного агентства
земельних ресурсів України №12-28-0,22-95/2-14
від 10.01.2014 року вбачається, що
коефіцієнти індексації нормативної
грошової оцінки земель становлять: на
2007 рік - 1,028; на 2008 рік - 1,152; на 2009 рік - 1,159.

Таким чином, у спірний період та станом
на дату розгляду справи відповідач,
згідно умов договору оренди земельної
ділянки, щомісяця повинен сплачувати
2568,45 грн. та 30 821,43 грн. в рік відповідно
25 576,00 грн. х 1,028 х 1,152 х 1,159 = 30 821,43 грн.

Належне декларування та сплата
відповідачем орендної плати за
користування спірною земельною
ділянкою, що свідчить про повне
виконання грошових зобов'язань
останнього за договором оренди землі,
підтверджується податковими
деклараціями за 2010-2012 роки та
відповідними платіжними дорученнями,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України правом на звернення до
господарського суду за захистом
порушеного права або охоронюваного
законом інтересу наділені
підприємства та організації, права та
інтереси яких дійсно порушені.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги поданими суду доказами.
Обов'язок доказування згідно зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони, кожна з
яких повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги необґрунтовані,
безпідставні та такі, що до задоволення
не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір по справі слід віднести на
позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "21" жовтня 2014 р.