КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р. Справа№ 910/12953/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Шаркаді І.І. - дов.
№0001-ЮРС від 08.01.2014

від третьої особи: не з'явились

розглядаючи

апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю
„Страхове товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус"

на рішення господарського суду
міста Києва

від 29.07.2014 (суддя Гулевець
О.В.)

у справі №910/12953/14

за позовом Приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія

„Брокбізнес"

до Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_3

про стягнення 22542,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
„Страхова компанія „Брокбізнес"
(надалі - позивач, ПрАТ „СК
„Брокбізнес") до Товариства з
додатковою відповідальністю
„Страхове товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус" (надалі -
відповідач, ТДВ „Страхове товариство з
додатковою відповідальністю „Глобус")
про стягнення 22542,74 грн., з яких 19757,00 грн.
шкоди в порядку регресу, 2311,57 грн.
інфляційних втрат та 3% річних у розмірі
474,17 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.07.2014 у справі №910/12953/14
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус" на користь
Приватного акціонерного товариства
„Страхова компанія „Брокбізнес" 19247,00
грн. шкоди в порядку регресу, 461,93 грн. 3%
річних, 2248,36 грн. інфляційних витрат,
1779,55 грн. судового збору, 1534,10 грн.
витрат на правовому допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 29.07.2014 у справі №910/12953/14
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
відповідача мотивовані тим, що рішення
суду першої інстанції прийняте з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи. Зокрема, апелянт зазначає
про те, що місцевий господарський суд,
виходячи із обставин, встановлених
господарським судом Львівської
області в ході розгляду справи №914/962/14,
та даних витягу із ЦБД МТСБУ, дійшов
необґрунтованого висновку про те, що
поліс №АВ/7874873 від 31.07.2012, яким було
застраховано цивільно-правову
відповідальність власника автомобіля
Scania, державний номер НОМЕР_1, був
дійсний станом на момент скоєння ДТП -
14.03.2013, оскільки дія цього полісу
закінчилася 30.01.2013, про що вказано у
самому полісі.

01.10.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, у
якій останній просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення господарського
суду міста Києва від 29.07.2014 у справі
№910/12953/14 залишити без змін.

02.10.2014 від відповідача надійшло
клопотання про витребування від
Моторного страхового бюро України
витягу із Єдиної централізованої бази
даних інформації стосовно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/7874873, в якому вказати строк
дії вказаного договору страхування.

Однак, у судовому засідання 20.10.2014
представник відповідача, з урахуванням
наявності у матеріалах справи копії
полісу №АВ/7874873 від 31.07.2012, зазначив, що
не наполягає на розгляді вищевказаного
клопотання, просить його не розглядати,
у зв'язку із чим останнє апеляційним
господарським судом залишене без
розгляду.

Позивач та третя особа у судове
засідання 20.10.2014 не з'явилися, поважних
причин неявки суду не повідомили, хоча
про час та місце судового засідання
повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

28.08.2012 року між ПрАТ „Страхова компанія
„Брокбізнес", як страховиком, та
ОСОБА_4, як страхувальником, укладено
договір №006-42296/01НТ добровільного
страхування наземного транспортного
засобу, відповідно до умов якого
застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу марки „Toyota Rav4", державний
реєстраційний номер ВС 3377 СТ.

Місцевим господарським судом
встановлено, що 14.03.2013 по вул.
Липинського у м. Львові відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу марки „Toyota Rav4",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
та транспортного засобу марки „Scania
94В4Х2", державний реєстраційний номер
НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3.

Довідкою ВДАІ №9170864 від 27.03.2013 та
постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 02.04.2013р. у справі
№466/2238/13-п винною особою в скоєнні ДТП,
що відбулась 14.03.2013, визнано ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що
страховими актами № 47127/1 від 25.04.2013 та
№47127/2 від 17.06.2013 пошкодження
транспортного засобу марки „Toyota Rav4",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
внаслідок ДТП, яка відбулась 14.03.2013,
визнано позивачем страховим випадком
та призначено до виплати в якості
страхового відшкодування у розмірі
17702,00 грн. та 2055,00 грн. відповідно.

Позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування в розмірі
19757,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №4119 від 29.04.2013
та №5691 від 19.06.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що відповідач, як страховик
особи, винної у вчиненні ДТП,
зобов'язаний відшкодувати позивачеві в
порядку регресу суму матеріальної
шкоди, завданої в результаті ДТП,
розмір якої становить 19757,00 грн. Також,
позивачем заявлено про стягнення з
відповідача 2311,57 грн. інфляційних втрат
за прострочення виплати страхового
відшкодування та 3% річних у розмірі 474,17
грн. за прострочення виплати
страхового відшкодування.

При цьому позивач звертав увагу на те,
що відповідно до довідки ВДАІ №9170864
цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу марки
„Scania 94В4Х2", державний реєстраційний
номер НОМЕР_3, був забезпечений полісом
№АС0499071, який виданий ТДВ „Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус", дія якого
на момент ДТП закінчилась, у зв'язку з
чим, позивач звернувся до
господарського суду Львівської
області із позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, оскільки,
винна особа - ОСОБА_3 на момент ДТП
перебував у трудових відносинах з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
Проте, в процесі розгляду даної справи
№914/962/14 господарським судом Львівської
області, було встановлено, що на час ДТП
діяв поліс №АВ/7874873, укладений між
ОСОБА_5 та ТДВ „Страхове товариство з
додатковою відповідальністю „Глобус".

Відповідно до статті 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу
України визначено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов висновку про те, що до
позивача у межах фактичних витрат і
суми страхового відшкодування
потерпілій особі перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за регресними вимогами.
Однак, у разі якщо її цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами застрахована у певного
страховика, то останній стає
відповідальною особою, адже, внаслідок
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів страховик в межах
страхової суми несе відповідальність
за шкоду, завдану застрахованою ним
особою.

Згідно статті 27 Закону України „Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
місцевий господарський суд виходив з
того, що згідно інформації витягу із
бази даних МТСБУ, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу марки Scania 94В4Х2,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
на час ДТП була застрахована у ТДВ
„Страхове товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус" відповідно
до полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/7874873, термін дії якого
встановлено з 31.07.2012 по 30.07.2013; ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну - 50000,00 грн.; франшиза - 510,00 грн.

Виходячи із зазначеної інформації, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач взяв на себе обов'язок
відшкодувати шкоду заподіяну третім
особам під час ДТП, яка станеться за
участю забезпеченого транспортного
засобу Scania 94В4Х2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, а отже
зобов'язаний відшкодувати позивачу
матеріальну шкоду, яка була заподіяна в
результаті ДТП, що відбулась 14.03.2013
року.

За таких обставин, суд першої інстанції
частково задовольнив позовні вимоги,
стягнувши з відповідача на користь
позивача 19247,00 грн. шкоди в порядку
регресу з вирахуванням франшизи, а
також 3% річних у розмірі 461,93 грн. та
інфляційні втрати у розмірі 2248,36 грн.,
згідно розрахунку суду.

Разом з тим, відповідачем до
апеляційної скарги долучено належним
чином засвідчену копію полісу №АВ/7874873
від 31.07.2012, яким застраховано
цивільно-правову відповідальність
власника автомобіля Scania, державний
номер НОМЕР_1. Із вказаного полісу
вбачається, що строк його дії
встановлено з 31.07.2012 по 30.01.2013 року.

Таким чином, станом на момент ДТП за
участю транспортного засобу Scania 94В4Х2,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3, -
14.03.2013 поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/7874873 від 31.07.2012, наявністю
якого позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги, не діяв, оскільки строк його дії
закінчився 30.01.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

У письмових поясненнях №3896-ЮРС від
20.10.2014 щодо неможливості подання
доказів до суду першої інстанції, які
надійшли до Київського апеляційного
господарського суду 20.10.2014, відповідач
зазначав, що ухвалою господарського
суду міста Києва від 01.07.2014 відповідача
було зобов'язано надати оригінали та
належним чином завірену копію полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів щодо транспортного засобу -
автомобіля марки „Сканія", державний
реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на
14.03.2013 року. Враховуючи, що за вказаними
критеріями пошуку по зазначеному
транспортному засобу станом на 14.03.2013
згідно облікових даних відповідача не
було чинного договору страхування, то
відповідач не міг подати такий поліс.

При цьому, щодо полісу №АВ/7874873 від
31.07.2012 відповідач у своєму листі
№3387-ВРСВ від 28.08.2013, який був долучений
позивачем до матеріалів справи,
повідомляв ПрАТ „СК „Брокбізнес" про
те, що зазначений поліс має строк дії з
31.07.2012 по 30.01.2013 року.

Таким чином, місцевий господарський
суд маючи суперечливу інформацію щодо
строку дії полісу №АВ/7874873 від 31.07.2012
повинен був вчини відповідні дії, з
метою з'ясування дійсного строку
чинності зазначеного полісу.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що рішення у даній справі
було прийняте судом першої інстанції у
першому судовому засіданні за
відсутності представників сторін. При
цьому, місцевий господарський суд
зазначив, що наявні у матеріалах справи
документи достатні для прийняття
повного та обґрунтованого судового
рішення.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

В даному випадку, враховуючи наявність
суперечливої інформації щодо строку
дії полісу №АВ/7874873 від 31.07.2012, яка
міститься у листі відповідача №3387-ВРСВ
від 28.08.2013 та витязі із бази даних МТСБУ,
саме представники сторін могли надати
пояснення з посиланням на відповідні
докази щодо дійсного строку дії полісу,
а відтак їх неявка перешкоджала
вирішенню спору.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приймає до уваги копію
полісу №АВ/7874873 від 31.07.2012, як додатково
поданий відповідачем доказ, який має
суттєве значення для вирішення даного
спору.

Враховуючи те, що строк дії полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/7874873 від 31.07.2012, наявністю
якого позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги про стягнення шкоди в порядку
регресу, закінчився 30.01.2013, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність у відповідача обов'язку
відшкодовувати позивачу матеріальну
шкоду, яка була заподіяна в результаті
ДТП, що відбулась 14.03.2013, оскільки
станом на момент вчинення ДТП
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля Scania, державний
номер НОМЕР_1, у відповідача
застрахована не була.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з ТДВ „Страхове товариство з
додатковою відповідальністю „Глобус"
19757,00 грн. шкоди в порядку регресу
задоволенню не підлягають.

Обставини, встановленні господарським
судом Львівської області у ході
розгляду справи №914/962/14, зокрема щодо
строку дії полісу №АВ/7874873 від 31.07.2012, не
можуть братися судом до уваги як
преюдиційні в розумінні статті 35 ГПК
України, оскільки склад учасників
судового процесу у даній справі не є
тотожним складу учасників у справі
№914/962/14.

Оскільки заявлені позивачем вимоги про
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 474,17 грн. та інфляційні втрати у
розмірі 2311,57 грн. є похідними, та такими,
що пов'язані з наявністю прострочення
грошового зобов'язання у відповідача,
яке, в свою чергу, позивачем не
доведене, то суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вказаних
вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус" підлягає
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 29.07.2014 у справі
№910/12953/14 має бути скасоване із
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю
„Страхове товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус"
задовольнити.

Рішення господарського суду міста
Києва від 29.07.2014 у справі №910/12953/14
скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія
„Брокбізнес" (04050, м. Київ, Білоруська,
буд. 3, ) на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю „Глобус" (01010, м. Київ,
вул. Андрія Іванова, будинок 21/17, к. 1; ) 913 (дев'ятсот тринадцять)
грн. 50 коп. судового збору за подання
апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському
суду міста Києва.

Матеріали справи №910/12953/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк