номер провадження справи 3/65/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014
Справа № 908/3075/14

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "АКТИВ-АГРО" (49000,
м. Дніпропетровськ, вул.
Сімферопольська, 21, ідентифікаційний
код 33109405)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "НОМЄЙ" (69037,
м. Запоріжжя, вул. Сорок років
Радянської України, 41, офіс 307,
ідентифікаційний код 37713657)

про стягнення 163 728, 74 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Ільїній Т.О.

Представники:

від позивача: Яковлєва К.В., довіреність
№ б/н від 12.02.2013р.

від відповідача: не з'явився

ТОВ "АКТИВ-АГРО" звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
відповідача ТОВ "НОМЄЙ" про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за договором поставки
№ М-023 від 02.10.2012р. в сумі 163
728, 74 грн.

Відповідно до протоколу розподілу
справ між суддями від 26.08.2014р.
автоматизованою системою
документообігу суду позовну заяву
передано на розгляд судді Соловйову
В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами,
викладеними у позовній заяві, та
обґрунтовані ст. 530, 611, 625, 655, 692, 712 ЦК
України, ст. 93, 222, 265 ГК України та ст. 1, 12,
54-57 ГПК України.

Ухвалою від 27.08.2014р. позовна заява
прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/3075/14, справу
до розгляду в засіданні суду
призначено на 22.09.2014р. об 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 22.09.2014р. розгляд справи
відкладений на 13.10.2014р. об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 13.10.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повідомлено, що повне рішення
буде складено 17.10.2014р.

Під час розгляду справи представник
позивача вимогу про здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не заявляла.

В судовому засіданні 13.10.2014р.
представник позивача підтримала
позовні вимоги з підстав, наведених у
позовній заяві (а.с.3-5), та просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за договором
поставки № М-023 від 02.10.2012р. в сумі 163 728,
74 грн., а саме: 123 630 грн. заборгованості
за поставлений товар, 9 246, 84 грн. пені за
несвоєчасну поставку, 9 246, 84 грн. пені за
неповернення передплати, 6 472, 75 грн. - 3 %
річних від простроченої суми, а також 15
132, 31 грн. втрат від інфляції грошових
коштів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 02.10.2012р. між ТОВ
"АКТИВ-АГРО" та ТОВ "НОМЄЙ" було укладено
договір поставки № М-023 за умовами
якого постачальник зобов'язався
поставити на обумовлених сторонами
умовах позивачу товар, а позивач
зобов'язався його прийняти та оплатити
на умовах та у строки, погоджені
сторонами в договорі.

Згідно п. 4.2 Договору, сторони погодили,
що відповідач зобов'язується поставити
у строк до 17.10.2012р.

Оплата за поставлений товар відповідно
до умов договору мала бути здійснена
протягом 3-х банківських днів з дати
поставки, проте за домовленістю сторін
товар був оплачений позивачем
передоплатою 03.10.2012р. на суму 150 001, 80
грн., 10.10.2012р. на суму 207 316, 20 грн., 16.10.2012р.
на суму 175 500, 00 грн.

Всього по договору № М-23 від 02.10.2012р.
позивачем було оплачено товар
передоплатою на суму 532 818, 00 грн.

Частково відповідачем було поставлено
товар на загальну суму 409 188, 00 грн., що
підтверджується накладними.

На суму 123 630, 00 грн. товар до
теперішнього часу поставлено не було.

У зв'язку із чим відповідачу додатково
нараховано 9 246, 84 грн. пені за
несвоєчасну поставку, 9 246, 84 грн. пені за
неповернення передплати, 6 472, 75 грн. - 3 %
річних від простроченої суми, а також 15
132, 31 грн. втрат від інфляції грошових
коштів.

Відповідач відзив на позовну заяву,
витребувані судом документи і
документи, що підтверджують
заперечення проти позову, не надав, в
судові засідання жодного разу не
з'явився.

За приписами ст. 17 Закону України від
15.05.2003р. № 755-IV "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Таким чином, місцезнаходження
відповідача визначається за даними
його державної реєстрації як суб'єкта
господарювання.

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців від 10.07.2014р.
№ 18982461, станом на 10.07.2014 Товариство з
обмеженою відповідальністю "НОМЄЙ"
знаходиться за адресою: 69037, м.
Запоріжжя, вул. Сорок років
Радянської України, 41, офіс 307.

Саме на цю адресу направлено судом
копії всіх процесуальних документів по
справі № 908/3075/14 для відповідача.

В підпункті 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України,
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Копія ухвали від 27.08.2014р. про порушення
провадження у справі та копія ухвали
від 22.09.2014р. про відкладення розгляду
справи, які направлені на адресу
відповідача, зазначену в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, до суду не
повертались.

Господарський суд враховує, що
відповідач не повідомив суд про зміну
місця перебування (знаходження) та про
неможливість прибуття в судове
засідання.

Питання про визнання явки представника
відповідача у засідання
господарського суду обов'язковою,
відповідно до п.7 ч.1 ст.65 ГПК України,
судом не вирішувалось.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п.п. 3.9.2
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №
18).

Надані позивачем матеріали свідчать
про те, що неявка відповідача не
перешкоджає вирішенню спору, отже
справу розглянуто відповідно до ст. 75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ "АКТИВ-АГРО" (Покупець) та ТОВ
"НОМЄЙ" (Продавець) укладений договір №
М-023 від 02.10.2012р. за умовами якого
Продавець продає, а Покупець купляє
соняшник українського походження
врожаю 2012 року, показники якості згідно
вимог ДСТУ 7011; 2009 (Товар) в кількості 200
тон.

Якість Товару, що постачається, повинна
відповідати в цілому вимогам діючого в
Україні ДСТУ 7011; 2009, а відносно окремих
показників якості - таким
характеристикам:

Вологість - не більше 8,0 %;

Смітна домішка - не більше 3,0 %;

Масляна домішка - не більше 15,0 %.

Засміченість шкідниками - не
допускається (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що
ціна на даний товар складає 3 900, 00 грн.
за одну тону.

Згідно п. 1.3 Договору, вартість товару
по даному договору складає 780 000, 00 грн.

Як зазначено у п. 2.1 Договору, товар по
даному договору постачається
Покупцеві на умовах EXW, елеватор ТОВ
"Мировський елеватор".

Відповідно до п. 4.1 Договору, товар, що
постачається по даному Договору,
оплачується Покупцем у розмірі 100 %
оплати на протязі 3-х банківських днів з
моменту постачання Товару.

Продавець зобов'язується поставити
Товар у строк до 17.10.2012р. (п. 4.2 Договору).

В пункті п. 5.1 Договору сторони
передбачили, що товар вважається
зданим Продавцем та прийнятим Покупцем
по якості - згідно фактичної якості, що
підтверджується карткою аналізу,
виданою лабораторією елеватора; по
кількості - згідно ваги, вказаній у
прибутковій квитанції елеватора. Датою
постачання вважається дата оформлення
складської квитанції на товар на ім'я
Покупця.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідачем були виставлені позивачу
рахунки на загальну суму 532 818, 00 грн., а
саме:

рахунок № 3 від 02.10.2012р. на суму 150 001, 80
грн.;

рахунок № 4 від 10.10.2012р. на суму 12 316, 20
грн.;

рахунок № 5 від 10.10.2012р. на суму 195 000, 00
грн.;

рахунок № 8 від 16.10.2012р. на суму 175 500, 00
грн. (а.с. 20-22).

Позивач, в свою чергу, оплатив дані
рахунки в повному обсязі, що
підтверджується банківськими
виписками, а саме:

03.10.2012р. на суму 150 001, 80 грн.;

10.10.2012р. на суму 12 316, 20 грн.;

10.10.2012р. на суму 195 000, 00 грн.;

16.10.2012р. на суму 175 500, 00 грн. (а.с. 15-17)

Проте, відповідачем були здійснені
поставки товару лише на суму 409 188, 00
грн., про що свідчать накладні та акти
приймання - передачі:

накладна № 4 від 08.10.2012р. на суму 114 855, 00
грн. та акт приймання - передавання
зерна № 42 від 08.10.2012р.;

накладна № 7 від 23.10.2012р. на суму 74 490, 00
грн. та акт приймання - передавання
зерна № 55 від 23.10.2012р.;

накладна № 5 від 10.10.2012р. на суму 47 463, 00
грн. та акт приймання - передавання
зерна № 47 від 10.10.2012р.;

накладна № 6 від 16.10.2012р. на суму 172 380, 00
грн. та акт приймання - передавання
зерна № 54 від 16.10.2012р. (а.с. 18-19, 23-28).

Доказів поставки відповідачем
позивачу товару на суму 123 630, 00 грн. або
повернення зазначеної суми коштів
сторонами до матеріалів справи не
надано.

Крім того згідно акту звірки взаємних
розрахунків від 01.07.2013р., складеним між
позивачем та відповідачем, станом на
01.07.2013р. ТОВ "НОМЕЙ" має кредиторську
заборгованість на користь ТОВ
"АКТИВ-АГРО" в сумі 123 630, 00 грн.

Оцінивши представлені докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Підстави виникнення господарських
зобов'язань визначені в ст. 174 ГК
України. Так, господарські зобов'язання
можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність;

з акту управління господарською
діяльністю;

з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав;

у результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, що
визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 статті 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Застосування господарських санкцій до
суб'єкта, який порушив зобов'язання, не
звільняє цього суб'єкта від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі, крім
випадків, коли інше передбачено
законом або договором, або управнена
сторона відмовилася від прийняття
виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим або органів
місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

В даному випадку підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, є договір № М-023 від 02.10.2012р.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Позивачем перераховано на рахунок
відповідача грошові кошти у розмірі
532 818, 00 грн., про що свідчать
банківські виписки (а.с.15-17).

Згідно накладних № 4 від 08.10.2012р. на суму
114 855, 00 грн., № 7 від 23.10.2012р. на суму 74 490, 00
грн., № 5 від 10.10.2012р. на суму 47 463, 00 грн.,
№ 6 від 16.10.2012р. на суму 172 380, 00 грн. та
актів приймання - передавання зерна № 42
від 08.10.2012р., № 55 від 23.10.2012р., № 47 від
10.10.2012р., № 54 від 16.10.2012р. (а.с. 18-19, 23-28)
відповідач поставив позивачу товар на
загальну суму 409 188, 00 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином
(ч. 1 ст. 599 ЦК України).

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 32 ГПК України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

На день звернення позивача до суду та
на час прийняття цього рішення
відповідач не надав жодного доказу про
повернення суми попередньої оплати у
розмірі 123 630, 00 грн., отриманої від
позивача, чи поставки товару на дану
суму.

Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Як зазначено у ч.3 ст. 612 ЦК України, якщо
внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи встановлений судом факт
безпідставного набуття відповідачем
грошових коштів у розмірі 123 630, 00 грн.,
вимога про стягнення з відповідача
суми попередньої оплати (основного
боргу) у розмірі 123 630, 00 грн. є
обґрунтованою у підлягає задоволенню
повністю.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 9 246, 84 грн.
пені за несвоєчасну поставку, 9 246, 84 грн.
пені за неповернення передплати, 6 472, 75
грн. - 3 % річних від простроченої суми, а
також 15 132, 31 грн. втрат від інфляції
грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи з наведеної норми права,
кредитор вправі вимагати, в тому числі
в судовому порядку, сплати боржником
сум інфляційних нарахувань та 3 % річних
від простроченої суми як разом зі
сплатою суми основного боргу, так і
окремо від неї.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках
повернення коштів особі, яка
відмовилася від прийняття зобов'язання
за договором, повернення сум авансу та
завдатку, повернення коштів у разі
припинення зобов'язання (в тому числі
шляхом розірвання договору) за згодою
сторін або визнання його недійсним,
відшкодування збитків та шкоди,
повернення безпідставно отриманих
коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки
відповідні дії вчиняються сторонами не
на виконання взятих на себе
зобов'язань, а з інших підстав.

Також суд роз'яснює позивачу, що за
приписом частини п'ятої статті 11 ЦК
України, грошове зобов'язання може
виникати з рішення суду. Відтак, якщо
певне зобов'язання згідно з рішенням
господарського суду визнано грошовим
(в даному випадку, щодо повернення суми
попередньої оплати в зв'язку з не
поставкою товару), відповідальність за
невиконання такого зобов'язання настає
на загальних підставах згідно з
частиною другою статті 625 названого
Кодексу.

Тому позивач не позбавлений права
після набрання даним судовим рішенням
законної сили звернутися до суду з
окремим позовом про стягнення з
відповідача втрат від інфляції
грошових коштів та 3 % річних від
простроченої суми.

Аналогічні роз'яснення надані Вищим
господарським судом України в пунктах
5.2, 5.4 постанови пленуму від 17.12.2013р. № 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України
від 15.10.2013р. у справі № 3-30гс13.

Враховуючи вищезазначене, у
задоволенні позову в частині стягнення
з відповідача на користь позивача 6 472, 75
грн. - 3 % річних від простроченої суми та
15 132, 31 грн. втрат від інфляції грошових
коштів слід відмовити.

Стосовно стягнення 9 246, 84 грн. пені за
несвоєчасну поставку суд зазначає,
наступне.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних
санкцій віднесено господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з
правових наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки
(штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відповідних відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України,
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Пунктом 7.2 договору № М-023 від 02.10.2012р.
сторони встановили, що у випадку
несвоєчасної передачі права власності
на товар Покупцеві або невідповідності
якості товару вимогам ДСТУ, Продавець
зобов'язаний сплатити Покупцеві пеню у
розмірі 0,22 % від суми договору за кожний
день прострочки, але не більше 2-х
кратного розміру облікової ставки НБУ.

Перевіривши розрахунок пені за
несвоєчасну поставку товару,
здійснений позивачем (а.с.12),
господарський суд вважає правильним
наступний розрахунок:

від суми 123 630, 00 грн. за період з 23.03.2012р.
по 22.04.2013р. (182 дні прострочки) пеня
складає 9 237, 13 грн.

У зв`язку із чим стягненню підлягає 9 237,
13 грн. пені за несвоєчасну поставку
товару. В частині стягнення 9, 71 грн.
пені в задоволенні позову в цій частині
слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача на користь позивача 9 246, 84
грн. пені за неповернення передоплати
суд зазначає наступне.

Нараховуючи пеню в цій частині позивач
посилається на п.7.4 договору
від 02.10.2012р. № М-023, яким сторони
передбачили сплату пені Продавцем
Покупцю у випадку не повернення
Продавцем (відповідачем у справі) в
обумовлений у п. 7.3 Договору строк суми
грошових коштів, отриманих від Покупця.

В той же час, за приписами п.4.1 договору
від 02.10.2012р. № М-023, товар, що
поставляється по цьому Договору,
оплачується Покупцем в розмірі 100 %
оплати протягом 3-х банківських днів
з моменту постачання Товару.

У відповідності до ст. 654 ЦК України,
зміна договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що
змінюється.

Сторони не надали суду доказів про
зміну пункту 4.1 Договору щодо
розрахунків за поставлений товар лише
після його поставки.

За несвоєчасну передачу права
власності (фактично - за непоставку
товару) відповідачу вже нараховано
пеню по п.7.2 Договору.

Відтак, здійснивши на власний ризик та
всупереч умовам договору від 02.10.2012р. №
М-023 попередню оплату за ще
непоставлений відповідачем товар,
позивач втратив право вимагати
стягнення пені по п.7.4 Договору за
неповернення цієї передплати.

У зв'язку із чим у стягненні 9 246, 84 грн.
пені за неповернення передоплати слід
відмовити.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 49 ГПК
України, судовий збір у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З заявленої до стягнення позивачем
суми 163 728, 74 грн. в частині 30 861, 61 грн. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Отже, позивачем правомірно заявлено до
стягнення з відповідача 132 867, 13 грн.

Таким чином, позивачу відмовлено в
задоволенні 18,85 % позовних вимог.

Відтак, пропорційно задоволених
позовних вимог підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача 2 657, 31.
судового збору (81,15 % від належних до
сплати 3 274, 57 грн.).

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "НОМЄЙ" (69037,
м. Запоріжжя, вул. Сорок років
Радянської України, 41, офіс 307,
ідентифікаційний код 37713657) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АКТИВ-АГРО" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська,
21, ідентифікаційний код 33109405) 123 630 (сто
двадцять три тисячі шістсот тридцять)
грн. попередньої оплати в зв'язку з
недопоставкою товару, 9 237 (дев'ять тисяч
двісті тридцять сім) грн. 13 коп. пені за
несвоєчасну поставку товару та 2 657 (дві
тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 31 коп.
витрат на судовий збір.

3. В частині стягнення 9 (дев'ять) грн. 71
коп. пені за несвоєчасну поставку
товару, 9 246 (дев'ять тисяч двісті сорок
шість) грн. 84 коп. пені за неповернення
передплати, 6 472 (шість тисяч
чотириста сімдесят дві) грн. 75 коп. - 3 %
річних від простроченої суми та 15 132
(п'ятнадцять тисяч сто тридцять дві)
грн. 31 коп. втрат від інфляції грошових
коштів в задоволенні позову відмовити.

4. Повне рішення складено 17.10.2014р.

Суддя
В.М. Соловйов