Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" жовтня 2014 р.
Справа № 906/1126/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Лозовий М.В.- дов. № 3101/14/2
від 31.01.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2 - паспорт серія
НОМЕР_1

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Асоціація дитячого
харчування" (м.Дніпропетровськ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Житомир)

про стягнення 37045,44 грн.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення з відповідача 37045,44грн.
заборгованості за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 14.08.2014р.
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду на 22.09.2014р.

Ухвалою суду від 22.09.2014р. розгляд
справи було відкладено до 13.10.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. Подав клопотання,
згідно якого вказує, що строк позовної
давності розпочинається з моменту
пред'явлення вимоги в порядку ст. 530 ЦК
України з 10.06.2014р.

Відповідач заперечив проти позову, з
підстав, викладених письмовому відзиві
(а.с. 42-44).

22.09.2014р. відповідачем подано заяву про
застосування строків позовної
давності (а.с.37-39).

Згідно спеціального витягу з ЄДРЮОФОП,
місцепроживання ФОП ОСОБА_2
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

За даними позивача, Товариство з
обмеженою відповідальністю" Асоціація
дитячого харчування" (позивач) на
підставі видаткових накладних:

- № Т/010170 від 11.09.2009р. на суму 20273,76 грн.;

- № Т/010224 від 16.10.2009р. на суму 3479,76 грн.;

- № Т/010240 від 30.10.2009р. на суму 4447,44 грн.;

- № Т/010267 від 13.11.2009р. на суму 5705,28 грн.;

- № Т/010404 від 03.09.2010р. на суму 3571,20 грн.
поставив відповідачу товар на
загальну суму 37477,44 грн.(а.с. 18-22).

Відповідачем зобов'язання щодо оплати
отриманого товару не виконано, однак
відбулось часткове повернення товару
(Каша "Карапуз" мультизлакова молочна з
яблуком та персиком), отриманого за
накладною № Т/010170 від 11.09.2009р на суму
432,00 грн.

Таким чином має місце заборгованість
по оплаті отриманого товару на
загальну суму 37045,44 грн.

11.06.2014 р. на ім'я ФОП ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_2 позивачем направлена вимога в
порядку ст. 530 ЦК України про сплату в
семиденний строк заборгованості за
отриманий товар в сумі 37045,44грн.

Як вбачається з відмітки на поштовому
повідомленні, дана вимога отримана
відповідачем 14.06.2014р. (а.с. 24-26).

Оскільки відповідач після пред'явленої
вимоги свої зобов'язання так і не
виконав, позивач звернувся до суду для
захисту свого порушеного права.

Відповідач проти позову заперечив в
повному обсязі. Вказав, що операція з
поставки товару не підтверджена
належними первинними документами.
Видаткові накладні, за якими, на думку
позивача, був поставлений товар, не
відповідають вимогам чинного
законодавства. Вважає, що на
підтвердження поставки товару позивач
повинен був надати не лише видаткові
накладні, а й баланс підприємства з
розшифровкою у вигляді
оборотно-сальдових відомостей по
рахунку 36 за 2009-2014рр., з яких би
вбачалось, що у позивача має місце
дебіторська заборгованість по
контрагенту ФОП ОСОБА_2

Крім того, відповідач вказав, що вимогу
про сплату заборгованості за
поставлену продукцію від позивача не
отримував, оскільки зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, а за адресою: АДРЕСА_2
відповідач орендував приміщення для
здійснення господарської діяльності. В
2014 році приміщення за вказаною адресою
відповідач не орендує. Ким отримана
вимога про сплату заборгованості йому
не відомо.

Вказав, що дійсно між сторонами мали
місце правовідносини поставки, однак
розрахунки з боку відповідача
проведені в повному обсязі. Інформації
щодо будь-якої заборгованості перед
позивачем відповідач не має. Надати
докази проведених розрахунків
невзмозі, оскільки останні знищені за
строком зберігання. Вказав, що фізичні
особи-підприємці первинні документи
на товари повинні зберігати не менше
трьох років. Наголосив, що розрахунки
проводились по факту поставки,
оскільки поставка не могла бути
здійснена, якщо відповідач не
проводить розрахунки. Враховуючи, що
мала місце позадоговірна поставка
товару, тому оплата отриманого товару
мала здійснюватись в момент вчинення
правочину, що вказує на те, що
заборгованість відсутня.

Водночас відповідач заявив клопотання
про застосування до вимог позивача
строків позовної давності.

Оцінивши в сукупності матеріали справи
та пояснення представників сторін,
господарський суд дійшов висновку про
відмову в задоволені позову з
наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 526
ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Як визначено частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Виходячи з вищевикладених обставин,
між сторонами згідно видаткових
накладних виникли правовідносини
поставки, укладені в спрощений спосіб.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Так, факт поставки товару відповідачу
позивач обгрунтовує видатковими
накладними № Т/010170 від 11.09.2009р., № Т/010224
від 16.10.2009р., № Т010240 від 30.10.2009р., №Т/010267
від 13.11.2009р., № Т/010404 від 03.09.2010р.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

В силу частини 8 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» відповідальність
за достовірність даних, відображених в
первинних документах несуть особи, які
склали та підписали ці документи.

До документів, що підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей
відноситься, зокрема, накладна, форма
якої є типовою формою первинного
обліку, затвердженою відповідними
нормативно-правовими актами.

Видаткова накладна є двостороннім
документом, яка підписується обома
сторонами договору, скріплюється
печаткою і повинна передбачати та
конкретизувати основні умови
поставки/передачі товару згідно
договору.

Згідно п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.95., господарські операції -
це факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
результатів.

Тобто, факт здійснення позивачем
господарської операції, а саме,
поставки товару відповідачу, повинен
підтверджуватися належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Накладна - первинний разовий документ
по обліку товарно-матеріальних
цінностей, який для надання їй
юридичної сили і доказовості повинен
мати обов'язкові вищезазначені
реквізити. Накладні застосовуються в
усіх підприємствах і є виправданими
документами на надходження або відпуск
матеріальних цінностей.

Первинні документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: - назву документа (форми); -
дату і місце складання; - назву
підприємства, від імені якого складено
документ; - зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; - посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ч.2 ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

Згідно п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.95. первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. № 88,
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка деяких
показників; забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим і
нормативним актам.

Отже, видаткові накладні, на яких
грунтуються позовні вимоги
відповідача які містяться в матеріалах
справи є первинними документами, які
мали б підтверджувати факт отримання
товару відповідачем.

Враховуючи, що відповідач заперечує
факт існування заборгованості,
посилаючись давність строків поставки,
суд дослідив видаткові накладні на їх
відповідність вимогам до первинного
документа та встановив, що останні не
відповідають приписам вищезазначених
нормативних актів.

Так, в графі "Відвантажив(ла)" відсутні
посада, прізвище та підпис особи
відповідальної за дозвіл та
здійснення господарської операції і
складання первинного документа та
відтиск печатки підприємства.

За вказаних обставин, суд вважає, що
факт поставки позивачем товару у
кількості та вартості, зазначеній у
позовній заяві, позивач не підтвердив
належними та допустимими доказами.

Поряд з цим, враховуючи, що факт
отримання вказаного товару на підставі
видаткових накладних оспорюється
відповідачем, будь-яких інших доказів в
піідтвердження поставки відповідачу
товару, позивачем не надано.

За відсутності обов'язкових реквізитів
видаткові накладні, на яких позивач
грунтує свої вимоги, не можуть бути
доказом того, що господарська операція
(в даному випадку - передача товару)
фактично відбулась, і, відповідно -
доказом наявності зобов'язання
відповідача перед позивачем
відповідно до ст.ст. 509, 610 ЦК України та
ст.193 ГК України.

За вказаних обставин, суд дійшов до
висновку, що факт поставки позивачем
товару у кількості та вартості,
зазначеній у позовній заяві, не
підтверджується належними та
допустимими доказами.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести
належними та допустимими у справі
доказами ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін.

Водночас, суд вважає за необхідне
вказати, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692
ЦК України, яка є спеціальною нормою,
що регулює порядок проведення
розрахунків при виникненні між
суб'єктами господарювання
правовідносин купівлі-продажу,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві
повну ціну переданого товару.

Тобто, зобов'язання щодо оплати
отриманого товару за видатковими
накладними, в разі відсутності
договору, який регулює інший порядок
проведення розрахунків, настають після
отримання товару.

Якщо враховувати, що товар за
вищевказаними накладними був
отриманий, то право вимагати
проведення оплати у позивача виникло з
відповідно з: 12.09.2009р., 17.10.2009р., 31.10.2009р.,
14.11.2009р. та 04.09.2010р.

Застосування положень ч. 2 ст. 530 ЦК
України до даних правовідносин, в якій
йдеться про строк (термін) виконання
боржником обов'язку, що не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, є необгрунтованим.

Враховуючи викладене суд відмовляє у
позові.

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Отже, позовна давність є
інститутом цивільного права і може
застосовуватися виключно до вимог зі
спорів, що виникають у цивільних
відносинах та у господарських
відносинах.

Постановою Пленуму Вищого
Господарського Суду України в
постанові від 25 травня 2013р. зазначено,
що перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. Якщо ж таке право чи інтерес не
були порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Оскільки в позові відмовлено з підстав
необґрунтованості позовних вимог,
судом строки позовної давності не
застосовуються.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.10.14

Суддя
Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- всправу

2- позивачу (рек.)

3- відаповідачу (згідно поданої заяви)