КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Справа№ 910/10892/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар:
Фільманович М.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: Іорданов К.І.;

від відповідача: Невмержицька
Г.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДМВ Груп"

на рішення
Господарського суду міста Києва

від 28.07.2014р.

у справі №910/10892/14 (суддя
Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДМВ Груп"

до Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум"

про стягнення 206 079,22
грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДМВ Груп" (далі -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Банк Форум" (далі -
відповідач) грошових коштів у сумі 205
029,22 грн., які знаходяться на рахунку
позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, в порушення норм чинного
законодавства України та укладеного
між сторонами договору банківського
рахунку від 11.09.2008р., обмежив право
позивача, як клієнта, розпоряджатися
своїми грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунках.

Відповідач проти позову заперечував,
наголошуючи на необґрунтованості та
непідтвердженості позовних вимог.
Зокрема, відповідач зазначав про те, що
у зв'язку з прийняттям Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб рішення про ліквідацію
відповідача, задоволення вимог його
кредиторів здійснюється виключно в
межах процедури ліквідації банку та в
порядку, передбаченому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб". В судовому порядку
підлягають вирішенню лише ті спори, які
виникають відносно акцептування вимог
кредиторів, а тому заявлений позов
задоволенню не підлягає.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.07.2014р. у справі №910/10892/14 в
позові було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 28.07.2014р. у справі
№910/10892/14 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Загалом обставини, викладені в
апеляційній скарзі, ідентичні тим, які
наводились позивачем під час розгляду
справи Господарським судом міста
Києва. Зокрема, позивач зазначав
наступне:

- позивач є клієнтом банку на підставі
договору банківського рахунку від
11.09.2008р., а не його кредитором у
розумінні ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», тому
обмеження виплат під час впровадження
тимчасової адміністрації не
поширюється на виконання банком
зобов'язань за вищевказаним договором,
оскільки закон не встановлює заборону
на здійснення розрахунково-касових
операцій з клієнтами за договором
банківського рахунку;

- суд у своєму рішенні послався на норму
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
про заборону задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
але в ст. 1 названого закону не
передбачено, що він регулює відносини
банків з юридичними особами - клієнтами
банків.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 22.09.2014р.

22.09.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника в судове
засідання, призначене на 22.09.2014р.

В судове засідання 22.09.2014р.
представники сторін не з'явилися. Від
відповідача будь-яких заяв або
клопотань щодо поважності причин
нез'явлення не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
клопотання позивача було задоволено,
розгляд справи відкладено на 14.10.2014р.

В судовому засіданні 14.10.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просив суд скаргу
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва від 28.07.2014р. у справі
№910/10892/14 скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В судовому засіданні 14.10.2014р.
представник відповідача надав суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, в яких заперечував проти
апеляційної скарги позивача, просив
суд залишити скаргу без задоволення, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду - без змін як таке,
що було прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні 14.10.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

11.09.2008р. між позивачем, як клієнтом, та
відповідачем, як банком, було укладено
договір банківського рахунку (далі -
Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2)
банк відкриває клієнту поточний
рахунок/ки у національній та/або
іноземній валюті (далі - рахунок
відповідно до Цивільного кодексу
України, Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»,
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»,
Інструкції про порядок відкриття,
використання та закриття рахунків у
національній та іноземних валютах», та
здійснює його розрахунково-касове
обслуговування відповідно до
Положення про оформлення та подання
клієнтами платіжних доручень в
іноземній валюті або банківських
металах, заяв про купівлю або продаж
іноземної валюти або банківських
металів до уповноважених банків і
інших фінансових установ та порядок їх
виконання, Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, в тому числі здійснює функції
розрахункової палати відповідно до
Положення про розрахункові палати для
пред'явлення векселів до платежу, та
отримує плату за обслуговування
клієнта згідно з тарифами на операції
та послуги АКБ «Форум» (далі - тарифи).
Підписання цього Договору клієнтом
підтверджує отримання ним тарифів та
згоду з ними. Відповідно до п. 1.2
Договору банк зобов'язується приймати
і зараховувати на рахунок, відкритий
клієнту, грошові кошти, що йому
надходять, виконувати розпорядження
клієнта про перерахунок і видачу
відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком
(том справи - 1, аркуші справи - 10-15).

В розділі 3 Договору погоджено права та
обов'язки сторін. Так відповідно до
п.п.3.1.5, 3.1.6 банк має право отримувати
від клієнта плату за надані послуги
згідно з діючими тарифами в
національній чи іноземній валюті.
Отримання плати здійснюється шляхом
стягнення з рахунку клієнта коштів на
оплату послуг відповідно діючих на
день списання тарифів. Надання послуг,
які не входять до обраного клієнтом
тарифного пакету тарифікується згідно
з стандартними тарифами. Без отримання
додаткової згоди клієнта банк має
право здійснювати списання коштів з
рахунку Клієнта у випадках
несвоєчасних розрахунків клієнта з
банком по цьому Договору, кредитних
договорах, договорах застави, поруки,
гарантії, укладених між сторонами під
час дії цього Договору.

Відповідно до п.п.3.2.1 та 3.2.2 Договору
клієнт має право самостійно
розпоряджатися коштами на своєму/своїх
рахунку/ах з дотриманням вимог чинного
законодавства України, за винятком
примусового списання коштів та
випадків накладення арешту, або
тимчасового призупинення операцій по
рахунку, що здійснюється
уповноваженими на це органами, а також
вимагати своєчасного і повного
здійснення розрахунків за його
платіжними документами та надання
інших, обумовлених цим Договором,
послуг.

Обов'язки відповідача наведені в п.3.3
Договору, згідно з п.п.3.3.1-3.3.5 якого банк
бере на себе зобов'язання своєчасно
здійснювати розрахункові операції
клієнта згідно з вимогами чинного
законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України,
забезпечувати збереження ввірених
йому коштів клієнта. Здійснювати
списання коштів з рахунку клієнта
тільки за його дорученням, крім
випадків, передбачених чинним
законодавством України та цим
Договором. Забезпечувати зарахування
коштів, які надходять на рахунок
клієнта, в операційний день, дата якого
збігається з датою валютування. За
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунку кошти в
день надходження до Банку відповідного
розрахункового документа, за умови
його подання в операційний час.
Здійснювати приймання та видачу
готівки відповідно до вимог чинного
законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України.

В п.7.1 Договору передбачено, що він є
укладеним на невизначений строк і
набуває чинності з дня його підписання
сторонами.

Позивач зазначав про те, що в порушення
норм чинного законодавства України та
укладеного між сторонами Договору
відповідач обмежив його право на
розпорядження своїми грошовими
коштами, що знаходяться на рахунках
позивача.

Позивач звернувся до відповідача з
листом №697/26.03.14 від 26.03.2014р., в якому
просив видати належні йому грошові
кошти (том справи - 1, аркуші справи - 17-18).

Відповідач в листі вих.№83/3.5/1113 від
11.04.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 19)
повідомив позивача про запровадження у
відповідача з 14.03.2014р. тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк
Форум». Окрім того, відповідач зазначив
про те, що всі платіжні доручення, які
були надіслані, але не проведені
банком, протягом 5 робочих днів з
моменту введення тимчасової
адміністрації повернуться клієнтам як
невиконані.

На думку позивача, відповідач не
виконує своїх договірних зобов'язань, у
зв'язку з чим позивач звернувся за
захистом своїх прав до суду з позовом
про стягнення з відповідача 205 029,22 грн.,
які обліковуються на рахунках
позивача, відкритих відповідачем.

Місцевий господарський суд в позові
відмовив повністю, визнавши їх
необґрунтованими та нормативно
непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

За договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком (ст. 1066 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що станом на 20.06.2014р. на
рахунках позивача, відкритих у
відповідача на підставі спірного
Договору, обліковувалися наступні
кошти: на рахунку №6898 в гривні -
206 033,68 грн., на рахунку №6898 в
доларах США - 0,26 доларів США та на
рахунку №6898 в гривні - 42,51 грн.
Наведене підтверджується довідкою
відповідача №112/35/1113 від 23.06.2014р. (том
справи - 1, аркуш справи - 25).

Звернення позивача до відповідача з
приводу повернення вказаних коштів
було залишене відповідачем без
задоволення з посиланням на
запровадження тимчасової
адміністрації в банку з 14.03.2014р.
Відповідач зазначав про те, що вимога
позивача про стягнення коштів,
заявлена під час дії тимчасової
адміністрації, є вимогою кредитора,
розгляд якої має здійснюватися у
відповідності до Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

З цього приводу судом було з'ясовано, що
14.03.2014р. Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
було прийнято рішення «Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації» було вирішено
розпочати процедуру виведення
відповідача з ринку та здійснення в
ньому тимчасової адміністрації з
14.03.2014р. по 13.06.2014р. Окрім того,
призначено уповноваженою особою Фонду
за тимчасову адміністрацію у
відповідача начальника відділу
супроводження виведення
неплатоспроможних банків з ринку
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Соловйову
Н.А. (том справи - 1, аркуші справи
- 68-69).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся з позовом, який
розглядається у даній справі, 03.06.2014р.
(том справи - 1, аркуш справи - 3). Тобто, на
дату подання позивачем позовної заяви
у відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація.

Згідно зі ст. 342 Господарського кодексу
України рахунки юридичної особи, що є
клієнтом банку, відкриваються в
установах банків за місцем її
реєстрації чи в будь-якому банку на
території України за згодою сторін.
Порядок відкриття рахунків в установах
банків за межами України
встановлюється законом. Юридичні особи
та громадяни-підприємці відкривають
рахунки для зберігання грошових коштів
і здійснення всіх видів банківських
операцій у будь-яких банках України за
своїм вибором і за згодою цих банків у
порядку, встановленому Національним
банком України. Порядок відкриття
рахунків в установах банків, форми
розрахунків та порядок їх здійснення
визначаються законом про банки і
банківську діяльність, іншими
законами, а також нормативно-правовими
актами Національного банку України.

В ст. 1074 Цивільного кодексу України
передбачено, що обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Структура банківської системи,
економічні, організаційні і правові
засади створення, діяльності,
реорганізації і ліквідації банків
визначені Законом України "Про банки і
банківську діяльність". Згідно зі ст. 3
названого Закону останній регулює
відносини, що виникають під час
заснування, реєстрації, діяльності,
реорганізації та ліквідації банків.

Відповідно до ст. 78 Закону України "Про
банки і банківську діяльність"
ліквідація банку з ініціативи
власників здійснюється в порядку,
передбаченому законодавством про
ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо
Національний банк України після
отримання рішення власників про
ліквідацію банку не виявив ознак, за
якими цей банк може бути віднесено до
категорії проблемного або
неплатоспроможного. Якщо банк, який
ліквідується за ініціативою власників,
віднесено Національним банком України
до категорії проблемних або
неплатоспроможних, Національний банк
України та Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб вживають щодо нього
заходи, передбачені цим Законом та
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням наведеної правової
норми, колегія суддів погоджується з
місцевим господарським судом в тому, що
процедура з виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

При цьому, Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлюються правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд),
порядок виплати Фондом відшкодування
за вкладами, а також регулюються
відносини між Фондом, банками,
Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" тимчасова адміністрація - це
процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом.

В свою чергу ліквідацією банку є
процедура припинення банку як
юридичної особи відповідно до
законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

В п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку.

Колегією суддів враховано посилання
позивача на ч.6 ст. 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", згідно з якою обмеження,
встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Проте, як вірно зазначив місцевий
господарський суд у своєму рішенні,
відповідно до ст. 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" вкладником в розумінні названого
Закону є фізична особа (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності), яка уклала або на користь
якої укладено договір банківського
вкладу (депозиту), банківського рахунку
або яка є власником іменного
депозитного сертифіката.

Оскільки фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності та
юридичні особи не підпадають під
визначення поняття "вкладник" у
розумінні Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", на
них не поширюється виняток з обмеження,
встановленого в ч.5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

В ст. 2 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачено, що
кредитором банку є юридична або
фізична особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" уповноважена особа Фонду діє від
імені Фонду відповідно до цього Закону
і нормативно-правових актів Фонду.
Уповноважена особа Фонду має право,
зокрема, продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій та відмовлятися від виконання
або розривати в порядку, встановленому
законодавством України, будь-які
договори (правочини) за участю банку,
які є збитковими чи непотрібними для
банку або виконання яких має
негативний вплив на фінансовий стан
банку.

Під час перегляду даної справи
колегією суддів було встановлено, що на
підставі укладеного між сторонами
Договору у відповідача перед позивачем
виникли зобов'язання, зокрема, щодо
видачі відповідних сум з рахунка, які
не були виконані у зв'язку з введенням у
відповідача тимчасової адміністрації.

Виходячи з системного аналізу норм
діючого законодавства, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що вимога
позивача відносно перерахування
залишку коштів, які знаходяться на його
рахунку у відповідача, є саме вимогою
кредитора та не може бути виконана
відповідачем в силу положень ч.5 ст. 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
зв'язку із введенням у відповідача
тимчасової адміністрації (аналогічна
правова позиція наведена в постанові
Вищого господарського суду України від
16.09.2014р. у справі №910/7157/14).

Як вірно зазначив у своєму рішенні
місцевий господарський суд, після
запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" порядку з дотриманням принципів
черговості, передбаченої в ст. 52 цього
Закону, та виходячи з того, що найвищий
пріоритет мають зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом.

Належних та допустимих доказів надання
уповноваженою особою Фонду дозволу на
повернення позивачу коштів, які
знаходять на рахунках, відкритих у
відповідача, ані місцевому
господарському суду, ані суду
апеляційної інстанції не надано.

Зважаючи на обставини справи в їх
сукупності, колегія суддів не вбачає
правових підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки. Особи, які
беруть участь у справі, вправі вільно
розпоряджатися своїми матеріальними і
процесуальними правами, в тому числі
подавати докази на підтвердження
обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не надано ані місцевому
господарському суду, ані суду
апеляційної інстанції належних та
допустимих доказів на підтвердження
викладеного у позові.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За результатами перегляду справи
колегія суддів дійшла висновку про те,
що доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду даної справи.

Натомість місцевим господарським
судом було надано належну оцінку
поданим доказам, у повному обсязі
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також вірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, у зв'язку з чим підстави для
зміни чи скасування рішення відсутні і
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання покладаються на
позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДМВ Груп"
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
28.07.2014р. у справі №910/10892/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/10892/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
М.М. Новіков

А.І. Мартюк