Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
=====================
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"22" жовтня 2014 року
Справа № 927/1540/14

Господарський суд Чернігівської
області у складі судді Цимбал-Нарожної
М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_2;

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_1.;

фактична адреса: АДРЕСА_3.;

про стягнення 203095,78 грн.;

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність
від 18.10.2014р. б/н представник; в
с т а н о в и в :

фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до
господарського суду Чернігівської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в сумі 203095,78грн., а саме
197843,44грн. основного боргу та 5252,34грн.
річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач не оплатив отриману ним
рибну продукцію.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 29.09.2014р.
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 08.10.2014р.,
після чого в судовому засіданні
оголошувалась перерва до 22.10.2014р.,
відповідно до ст.77 ГПК України.

Відповідач проти позову заперечує та
зазначає, що він не отримував зазначену
продукцію.

Суд перейшов до розгляду спору по суті
в судовому засіданні 22.10.2014р..

Розглянувши подані позивачем і
відповідачем документи і матеріали,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, господарський
суд встановив наступне:

Відповідно до інформації, що міститься
на сайті інформаційно-ресурсного
центру, станом на 22.10.2014р. ОСОБА_1
зареєстрований як фізична особа -
підприємець.

Відповідно до інформації, що міститься
на сайті інформаційно-ресурсного
центру, станом на 08.10.2014р., ОСОБА_2
зареєстрований як фізична особа -
підприємець.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як зазначає позивач, він передав
відповідачу рибну продукцію на суму
197843,44грн., на підтвердження чого надав
видаткову накладну №-000000018 від 09.09.2013р.

Разом з тим, позивач зазначив, що
договір з відповідачем не укладався;
товар був отриманий представником
відповідача, а саме водієм; інших
доказів, що підтверджують факт
передачі товару у позивача відсутні.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Крім того, в силу ч. 2 ст. 34 ГПК України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказами поставки позивачем товару
відповідачу є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, тобто
документи, що підтверджують факт
поставки позивачем товару визначеної
вартості та факт прийняття вказаного
товару відповідачем.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій та повинні бути
складені під час здійснення цієї
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення.
Статтею 1 цього Закону встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Кожною стороною (підприємством), що
брала участь у здійсненні
господарської операції, мають бути
отримані первинні документи для
записів у регістрах бухгалтерського
обліку, інформація в яких ідентично
засвідчує зміст господарської
операції. Первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Міністерством статистики
України, а також на бланках
спеціалізованих форм, затверджених
міністерствами і відомствами України.

Також згідно з Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1994 року, господарські
операції господарюючих суб'єктів
фіксуються та підтверджуються
первинними документами, складеними та
оформленими відповідно до вимог
зазначеного Положення; первинні
документи для надання їм юридичної
сили та доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, від імені якого складено
документ, назва документа, дата та
місце складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі),
посади, підписи та прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції та складання
первинного документу; первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто, перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів (пункти 2.4 та 2.15 вказаного
Положення).

Відповідно до пункту 2 "Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей", затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
№99 від 16.05.1996 року, сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба,
насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Згідно з пунктом 15 цієї Інструкції
відповідальність за дотримання
постачальником встановленого порядку
відпуску за довіреністю цінностей
покладається на посадових осіб
підприємства-постачальника, які мають
право підписувати первинні документи
на відпуск цінностей.

Посилаючись на подання необхідних
документів, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій,
позивач залишив поза увагою, що
загальний порядок виконання
постачальником зобов'язань за
договором поставки передбачає надання
продавцем первинних документів, які
для надання їм юридичної сили та
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, від імені якого складено
документ, назва документа, дата та
місце складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі),
посади, підписи та прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції та складання
первинного документу, та належно
уповноважених діяти від особи
одержувача.

Виходячи з викладеного, видаткова
накладна №-000000018 від 09.09.2013р. не може
вважатись належним доказом передачі
позивачем товару відповідачеві в
розумінні статей 32, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки не відповідає вимогам статті
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Разом з тим, матеріали справи не
містять та позивачем не надано доказів
на підтвердження факту передачі
09.09.2013р. товару відповідачеві, зокрема
довіреності, виданої представникові
відповідача на отримання
товарно-матеріальних цінностей від
позивача.

Також необхідно зауважити, що ФОП
ОСОБА_2 у своїх поясненнях заперечував
факт отримання будь якого товару за
видатковою накладною №-000000018 від
09.09.2013р. та взагалі її підписання.

За таких обставин, суд не приймає як
належний та допустимий доказ на
підтвердження поставки ФОП ОСОБА_1
товару ФОП ОСОБА_2 видаткову накладну №
4874 від 03.10.2011 р.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем не доведено
факту поставки відповідачу товару на
суму 197843,44грн, а відтак вимоги ФОП
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
сумі 197843,44 грн. визнаються судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивача про стягнення 3 %
річних за прострочення оплати вартості
товару суд також відмовляє у їх
задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тож, відповідальність у вигляді 3 %
річних наступає у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання, в той
час як у даному випадку у відповідача
не виникло грошового зобов'язання
перед позивачем, а відповідно відсутнє
й прострочення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
відмовляє позивачу у задоволенні
позовних вимог із заявлених ним
підстав в повному обсязі.

Відповідно ст.49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону
України „Про судовий збір" від 08.07.2011
року № 3674-VI, господарський суд вважає
за необхідне покласти витрати на
позивача.

Керуючись ст.ст. 49, ст.-ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя
М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 27
жовтня 2014 року

Суддя
М.П. Цимбал-Нарожна

.