ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 жовтня 2014 р.

Справа № 902/399/14

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до: Публічного акціонерного товариства
"Вінницяобленерго" (Структурна одиниця
"Замостянські електричні мережі" ( вул.
Гніванське шосе,1, с. Бохоники,
Вінницький р-н., Вінницька обл., 21008)

про визнання договору недійсним та
застосування наслідків його
недійсності

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

судді Маслій І.В.

Говор Н.Д.

При секретарі судового засідання
Головаченко Т.В.

За участю:

позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Староміським РВ УМВС України у
Вінницькій області 13.07.1999 року) та
представника позивача - ОСОБА_3
(довіреність №б/н від 12.03.14р., паспорт
серії НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ ВМУ
УМВС України у Вінницькій області
03.11.2008 року);

відповідача: Полюга І.В. (довіреність
№1-14-4440 від 20.08.2014 року)

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
Вінницької області з позовом про
визнання договору про постачання
електричної енергії №664 від 30.08.2008 року
недійсним та застосування наслідків
його недійсності.

Позов мотивований тим, що 30.10.2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія Вінницяобленерго"
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
підписаний договір про приєднання до
електричних мереж №361-ю.

На виконання умов вказаного договору
між Відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія Вінницяобленерго"
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
підписані Технічні умови №361-ю від
08.04.2008 року стосовно виготовлення
проектно-кошторисної документації на
електропостачання магазину та її
погодження із Замостянськими ЕМ.

Після виконання технічних умов магазин
ФОП ОСОБА_1 був підключений до
електропостачання. Оплата за
приєднання до електроустановок
Замостянських електричних мереж
підтверджується рахунками та
фіскальними чеками.

Не підписавши договір про постачання
електричної енергії, ВАТ "Акціонерна
компанія Вінницяобленерго" фактично
здійснювало електропостачання
магазину ФОП ОСОБА_1.

Тому позивач розраховувався за спожиту
електроенергію відповідно до
виставлених рахунків.

28.01.2014 року магазин, який належить
позивачу, був відключений від
постачання електроенергії без
попередження.

Після звернення з письмовою заявою до
відповідача позивачем отримано
відповідь, з якої остання дізналась про
укладення між нею та відповідачем
договору про постачання
електроенергії №664 від 30.08.2008 року.

З огляду на те, що зазначений договір
позивачем не підписувався, а підпис ФОП
ОСОБА_1 їй не належить та є підробленим,
позивач просить визнати договір про
постачання електроенергії №664 від
30.08.2008 року недійсним.

Крім того, позивач не визнає борг по
двократному тарифу згідно акту від
31.03.2014 року та стверджує, що 2112,46 грн.
відповідачем зараховано як оплату за
електроенергію, яка фактично не була
спожита.

Ухвалою суду від 04.04.2014 року порушено
провадження у справі за № 902/399/14 з
призначенням судового засідання на
29.04.2014 року.

Ухвалою суду від 29.04.2014 року розгляд
справи було відкладено на 23.05.2014 року з
об'єктивних причин.

Ухвалою суду від 23.05.2014 року зупинено
провадження у даній справі та
призначено судову почеркознавчу
експертизу, проведення якої доручено
експертам Вінницького відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України (вул.
Кірова, 1, м. Вінниця).

18.07.2014 року до суду надійшов висновок
експерта Вінницького відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз (вх. канц.
суду № 08-46/6945) разом з матеріалами
справи № 902/399/14.

Ухвалою суду від 04.08.2014 року поновлено
провадження у справі з призначенням
судового засідання на 14.08.2014 року.

14.08.2014 року представником позивача до
суду подано клопотання від 14.08.2014 року
(вх.канц. №08-46/7845/14), в якому останній
уточнив позовні вимоги та просив
повернути помилково сплачені кошти в
сумі 2112,46 грн.

Дане клопотання позивача прийнято
судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК
України.

На підставі заяви судді Яремчука Ю.О.
від 14.08.2014 року розпорядженням
керівника апарату господарського суду
Вінницької області від 14.08.2014 року для
розгляду справи № 902/399/14 створено
колегію у складі: головуючого судді
Яремчука Ю.О., суддів: Говор Н.Д., Маслія
І.В.

Ухвалою суду від 14.08.2014 року колегією
суддів прийнято справу до провадження
з призначенням судового засідання на
30.09.2014 року.

30.09.2014 року до суду надійшло клопотання
про збільшення позовних вимог від
30.09.2014 року (вх.канц. №08-46/9230/14), в якому
позивач просить застосувати наслідки
недійсності договору про постачання
електричної енергії №664 від 30.08.2008 року
та зобов'язати відповідача повернути
помилково сплачені кошти в сумі 2112,46
грн.

Дане клопотання прийнято судом на
підставі ст. 22 ГПК України.

В зв'язку з необхідністю витребування
від сторін додаткових доказів,
необхідних для вирішення спору,
ухвалою суду від 30.09.2014 року розгляд
справи відкладено на 13.10.2014 року.

В судовому засіданні 13.10.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив,
посилаючись на обставини, викладені у
поданому до суду відзиві. Зокрема,
зазначив наступне.

Електрична енергія (активна і
реактивна) - енергоносій, який виступає
на ринку як товар, що відрізняється від
інших товарів особливими споживчими
якостями та фізико-технічними
характеристиками (одночасність
виробництва та споживання,
неможливість складування, повернення,
переадресування), які визначають
необхідність регулювання та
регламентації використання цього
товару.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про
електроенергетику» встановлено, що
споживання електроенергії можливе
лише на підставі договору з
енергопостачальником, який є основним
документом, який регулює відносини між
постачальником і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін.

Суб'єктом господарювання, який отримав
відповідні ліцензії на здійснення
підприємницької діяльності з передачі,
постачання, продажу електроенергії та
здійснює свою діяльність на
закріпленій території являється ПАТ
"Вінницяобленерго" в особі Структурної
одиниці "Замостянські ЕМ"
(далі-постачальник).

30.10.2007р. між постачальником та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) в
порядку ст.714 ЦК України укладено
договір про приєднання до електричних
мереж. Вказаною статтею
регламентовано, що постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу здійснюється за
договором постачання, відповідно до
якого одна сторона зобов'язується
надавати другій стороні енергетичні чи
інші ресурси, передбачені договором, а
споживач зобов'язується оплачувати
вартість прийнятих ресурсів та
дотримуватись передбаченого договором
режиму її використання, а також
забезпечити безпечну експлуатацію
енергетичного та іншого обладнання.

23.06.2008 року на адресу
енергопостачальника споживачем надано
заяву (вх.№851) про направлення
інспектора для прийомки нового
абонента, надано технічну документацію
на об'єкт експлуатації та відповідні
документи, перелік яких визначено
пунктом 5.4. «Правил користування
електроенергією», затверджених
Постановою НКРЕ від 31.07.96р. №28 зі
змінами для укладення договору про
постачання електричної енергії.

22.08.2008 року електроустановка магазину
продовольчої групи товарів, що
розташована в с. Вінницькі Хутори
Вінницького району по вул. Матієнко,
54-а, допущена в експлуатацію,
опломбовано прилад обліку, відкрито
розрахунки зі споживачем, розпочався
відпуск енергетичного ресурсу -
електроенергії споживачу.

Статтею 26 ЗУ «Про електроенергетику»,
пунктом 5 «Правил користування
електроенергією» встановлено
обов'язковість укладення договору між
сторонами та вказано, що споживання
електричної енергії без договору не
допускається, тому на підставі типової
форми укладено договір про постачання
електроенергії №664 від 30.08.2008 року з
додатками.

Факт споживання електроенергії з боку
споживача підтверджується наданими
суду звітами по договору за
використану електроенергію, а факт
поставки електроенергії з боку
енергопостачальника - наданими
рахунками-фактурами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

30.10.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
Вінницяобленерго" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 підписаний
договір про приєднання до електричних
мереж №361-ю (а.с. 11).

На виконання умов вказаного договору
між Відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія Вінницяобленерго"
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
підписані Технічні умови №361-ю від
08.04.2008 року стосовно виготовлення
проектно-кошторисної документації на
електропостачання магазину та її
погодження із Замостянськими ЕМ (а.с. 12).

23.06.2008 року на адресу
енергопостачальника споживачем надано
заяву (вх.№851) про направлення
інспектора для прийомки нового
абонента (а.с. 87).

30.08.2008 року між позивачем та
відповідачем укладено договір про
постачання електричної енергії №664,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався продавати електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача, а
споживач - оплачувати постачальнику
вартість використаної (купленої)
енергії та здійснювати інші платежі
згідно з умовами даного договору (а.с.
120-122).

В Додатку №1 до Договору сторони
обумовили обсяги постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачам за 2008 рік (а.с. 123).

В додатку №2 до Договору міститься
обопільно підписаний сторонами Акт
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін від 30.08.2008 року
(а.с. 124).

В Додатку №3 до Договору сторонами
передбачений перелік місць
встановлення електролічильників, за
якими проводиться розрахунок за
відпущену електроенергію, включаючи
субспоживачів (а.с. 125).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору №664 від 30.08.2008
року відповідачем постачалась, а
позивачем споживалась електроенергія.

Факт споживання електроенергії
споживачем підтверджується звітами по
договору про використану
електроенергію, а факт поставки
електроенергії енергопостачальником
та її оплати споживачем -
рахунками-фактурами та квитанціями,
копії яких містяться в матеріалах
справи (а.с. 36-70).

Згідно експертного висновку №913/914/14-21
від 16.07.2014 року підпис від імені ОСОБА_1
на договорі №664 від 30.08.2008 року в графі
"Керівник" виконаний не самою ОСОБА_1, а
іншою особою (а.с. 7-10).

Таким чином, укладення договору про
постачання електричної енергії №664 від
30.08.2008 року з порушенням, зокрема, ч. 3 ст.
203 ЦК України (волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі)
стало підставою для звернення позивача
до суду з позовом про визнання
зазначеного договору недійсним.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши доводи представників сторін
та надані ними докази, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, пятою та шостою ст. 203
Цивільного кодексу України (ст. 215 ЦК
України).

Стаття 203 Цивільного кодексу України
містить загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Так, зокрема, частиною 3 статті 203
Цивільного кодексу України визначено,
що волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

За твердженням позивача, підставою
недійсності договору про постачання
електричної енергії №664 від 30.08.2008 року
є його підписання іншою особою зі
сторони позивача, а не самою ОСОБА_1.

Як встановлено експертом та
підтверджується експертним висновком
№913/914/14-21 від 16.07.2014 року, підпис від
імені ОСОБА_1 на договорі №664 від 30.08.2008
року в графі "Керівник" дійсно
виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою
особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Приписами ст. 215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Разом з цим, в матеріалах справи
містяться рахунки-фактури та квитанції
про оплату, в яких є посилання на
договір №664 від 30.08.2008 року.

Таким чином, позивач своїми подальшими
діями, а саме споживанням
електроенергії та оплатою рахунків,
які виставлялись відповідачем та
містять посилання на укладений договір
№664 від 30.08.2008 року, схвалив укладений з
відповідачем правочин.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання договору №664 від
30.08.2008 року недійсним, оскільки дії
позивача свідчать про схвалення ним
спірного договору, а саме: оплата
виставлених відповідачем рахунків є
свідченням виконання позивачем
спірного договору. Наведені позивачем
доводи щодо визнання недійсним
оспорюваного договору не знайшли свого
відображення в матеріалах справи.

В силу ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Судові витрати зі сплати судового
збору за подання позову, враховуючи
відмову в задоволенні позову,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача та не
підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 86, 87, 115 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 17 жовтня 2014 р.

Головуючий суддя
Яремчук Ю.О.

судді
Маслій І.В.

Говор Н.Д.