ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17 жовтня 2014 року
Справа № 09-06/2572

Господарський суд Черкаської області у
складі головуючого судді Спаських Н.М.,
із секретарем судового засідання Волна
С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Мандригеля Р.С. - за
довіреністю;

від відповідача: Ахмістов О.М. - за
довіреністю ;

за участі ОСОБА_3, ОСОБА_4 --- від ЗМІ;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" до Відкритого акціонерного
товариства "Азот" про стягнення 181 087
758,56 грн. ( в рамках поданої заяви про
відстрочку виконання судового рішення)

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відкритого акціонерного товариства
"Азот" 375 546 983,67 грн., у тому числі: 368 871
831,51 грн. основного боргу з оплати за
поставлений по договору № 381-21-06/10-116 від
26.03.2010 року природний газ, 4 477 450,29 грн.
пені за прострочення виконання
грошових зобов'язань та 2 197 701,87 грн. як
три проценти річних від простроченої
суми. В ході розгляду справи позовні
вимоги було зменшено до стягнення 181 087
758,56 грн.

Рішенням у даній справі від 09.03.2011 року
(т. 2 а.с. 145-158) господарським судом
Черкаської області позовні вимоги було
задоволено частково та стягнуто з
відкритого акціонерного товариства
"Азот" на користь дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"- 165 337 761,14
грн. основного боргу, 455 770,65 грн. пені, 8
277 997,34 грн. інфляційних нарахувань, 2 914
293,62 грн. три проценти річних та 25736,00
грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 року (
том. 3 а.с. 192-199) рішення суду першої
інстанції від 09.03.2011 року було змінено
та стягнуто - 165 337 761,14 грн. основного
боргу, 4 557 706,46 грн. - пені, 8 277 997,34 грн. -
інфляційних нарахувань, 2 914 293,62 грн. -
три проценти річних та судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду
України від 20.08.2014 року (том 3 а.с. 239-242)
постанова Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 року
залишена без змін.

На виконання постанови Київського
апеляційного господарського суду були
видані накази від 25.07.2014 року.

06.10.2014 року відповідач звернувся до
суду із заявою про відстрочення
виконання судового рішення (а.с. 56 том 6),
якою просить суд відстрочити виконання
постанови КАГС від 15.07.2014 року у даній
справі на 10 років.

В судовому засіданні представник
відповідача свою заяву про
відстрочення виконання судового
рішення підтримав повністю та просить
її задовольнити.

Представник позивача просить у
задоволенні заяви про відстрочення
виконання судового рішення відмовити.

В обґрунтування заяви від 06.10.2014 року
про відстрочення виконання судового
рішення відповідач вказує, що ПАТ "Азот"
є бюджетоутворюючим та
містоутворюючим підприємством,
сплачує податки до місцевого та
загальнодержавного бюджетів.
Підприємство протягом 2012-2014 року має
збиткові показники, які лише
збільшуються. Відповідач не ухилявся
від виконання договірних зобов'язань
перед позивачем, про що також свідчить
часткове погашення боргу в ході
розгляду справи, однак в даний час не
має можливості одномоментно виконати
судове рішення, що загрожує повною
зупинкою підприємства і банкрутством,
звільненням працівників, припиненням
безкоштовного постачання до
лікувальних закладів безкоштовного
азоту та кисню, припиненням очищення
стічних вод міста, що негативно
відобразиться на всьому регіоні.
Відповідач також просить врахувати, що
він залишається єдиним виробником
мінеральних добрив в Україні, попит на
які є сезонним. Крім того, урядовою
постановою на період 2014-2015 років
заборонено використовувати газ для
виробництва мінеральних добрив, що є
основною господарською діяльністю
відповідача. Газ у виробництві ПАТ
"Азот" складає 80% собівартості
продукції, що робить виробництво дуже
затратним, а тому ПАТ "Азот" вирішує
питання про переоснащення виробництва
на альтернативні види палива, що також
потребує значних грошових витрат.
Відповідач вважає, що протягом
наступних 10 років ситуація в економіці
стабілізується, що дасть можливість
відповідачу накопичити кошти для
повного та одночасного погашення боргу
перед позивачем.

В свою чергу позивач просить врахувати,
що він також перебуває у скрутному
фінансовому становищі та є
відповідачем за позовами НАК "Нафтогаз
України" про стягнення боргів на суму
більше 17 млрд. грн. за спожитий різними
підприємствами та іншими особами
природний газ, а також має збиткові
результати господарської діяльності.
Позивач вважає, що у відповідача є
достатньо ресурсів для погашення боргу
за судовим рішенням, борг вже частково
стягнутий виконавчою службою і просить
врахувати, що несплата боргів
відповідачем триває вже більше 4 років,
а сам борг виник за спожитий газ у 2010
році. Крім того, при відстроченні
виконання судового рішення на 10 років
відбудеться значне знецінення боргу,
що безумовно порушує права позивача.
Вжиття заходів по стягненню боргу із
споживачів газу в даний час перебуває
на контролі Кабінету Міністрів та
Служби безпеки України, оскільки має
істотне значення для забезпечення
безпеки держави та стабільності її
економічного стану.

Заслухавши доводи та пояснення
представників обох сторін і оцінивши
надані ними докази на доведення та на
заперечення щодо заяви про
відстрочення виконання судового
рішення, суд вважає, що у задоволенні
заяви від 06.10.2014 року про відстрочення
виконання судового рішення
відповідачу слід відмовити повністю,
виходячи з наступного:

У відповідності до роз'яснень
Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 року
№ 3 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України", при
застосуванні ст. 121 ГПК України щодо
надання відстрочки чи розстрочки
виконання судового рішення суди
повинні враховувати, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Суд вважає, що викладені відповідачем
доводи у заяві від 06.10.2014 року про
відстрочку виконання судового рішення
не дозволяють суду позитивно вирішити
дане питання, оскільки у наданих
відповідачем доказах не міститься
будь-якого підтвердження щодо того, що
рішення суду у даній справі буде
виконано через 10 років одномоментно та
за рахунок яких джерел.

Суд погоджується із запереченнями
позивача про те, що за 10 років сума
боргу за рішенням у даній справі
істотно знеціниться, що порушить права
позивача, як кредитора, оскільки рівень
інфляції з 2010 по 2014 роки вже зріс у
кілька разів.

Фінансова криза та нестабільна
ситуація в економіці України однаково
негативно впливають на обидві сторони.

Суд вважає, що відповідач не надав суду
переконливих доказів неможливості в
даний час виконання судового рішення,
оскільки за наданими відповідачем у
справу доказами, у жовтні 2014 року
органами ДВС було стягнуто з рахунків
відповідача більше 3 млн. грн. на
погашення боргу по даній справі.
Відповідач не надав доказів
відсутності рухомого та іншого майна,
за рахунок якого можна здійснити
погашення боргу, а лише послався на
неможливість звернення стягнення на
підприємство як на цілісний об'єкт із
замкнутим циклом виробництва.

Вжиття заходів органами ДВС щодо
виконання судових рішень не повинні
призводити до повної зупинки ведення
господарської діяльності, тим більше
хімічними підприємствами із особливим
режимом виробництва, а тому відповідач
не позбавлений права оскаржувати дії
виконавчої служби до суду та захистити
свої права.

За результатами розгляду заяви ПАТ
"Азот" про відстрочення виконання
судового рішення суд вважає, що
відповідач не довів обґрунтованість
свого клопотання про відстрочення
виконання терміном на 10 років та
існування для цього виключних підстав.

На підставі викладеного, у задоволенні
заяви від 06.10.2014 року про відстрочення
виконання судового рішення
відповідачу слід відмовити повністю,
що не перешкоджає повторному зверненню
до суду в порядку ст. 121 ГПК України.

Керуючись ст. 121 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному
товариству "Азот" у задоволенні заяви
від 06.10.2014 року про відстрочення
виконання рішення суду.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення.

Суддя
Н.М. Спаських