КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р. Справа№ 5011-57/7788-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

Від позивача - Коротун О.М. (довір. №25/147
від 12.12.2013р.);

Від відповідача - Глушкова Г.В. (довір.
№121 від 29.07.2014;

Від третьої особи 1 - Косенко А.П.
(довір.№180 від 27.02.2014);

Від третьої особи 2 - не з'явився;

Від третьої особи 3 - Пупиніна Л.О.(довір.
№01-03/02/14 від 03.02.2014р.);

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
„Акціонерний комерційний банк „Київ "

на рішення Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014р.

у справі № 5011-57/7788-2012 (головуючий суддя:
Босий В.П., судді: Літвінова М.Є., Ломака
В.С.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Акціонерний комерційний
банк „Київ "

до Публічного акціонерного товариства
„Київська пересувна механізована
колона - 2 "

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: 1.Національного банку
України

2.ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

3. Товариство з обмеженою
відповідальністю „Стокмастер"

про визнання недійсним договору міни
від 07.08.2009р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.07.14р. у справі № 5011-57/7788-2012 в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "Київ" відмовлено
повністю.

Рішення місцевого господарського суду
ґрунтується на тому, що позивач не
надав суду доказів, які б
підтверджували той факт, що договір
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, а також не довів
відсутність необхідного обсягу
цивільної дієздатності будь-якої з
осіб, яка вчинила спірний правочин та
не спрямованість будь-якої зі сторін на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених спірним правочином.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 30.07.2014р. повністю та
прийняти нове рішення, яким визнати
недійсним договір міни, який укладено
07.08.2009 року між Публічним акціонерним
товариством «Акціонерний комерційний
банк «Київ» та Акціонерним товариством
«Київська пересувна механізована
колона-2».

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про те, що на дату укладання договору
міни, нормативним актом, який регулював
відповідні правовідносини, було
положення про закупівлю товарів, робіт
та послуг за державні кошти,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів Україні від 17 жовтня 2008р. №921.
Положенням №921 передбачена основна
мета існування певних процедур
закупівлі товарів і послуг за державні
кошти, яка полягає у максимальній
економії коштів суб'єкта державного
сектору економіки, яким є банк.
Вартість кожної квартири, що зазначені
в п.1.2 договору міни, значно перевищує
суми, вказані в п.5 Положення №921. Тому,
як зазначає скаржник, при здійсненні
купівлі банком у відповідача квартир
на суму, яка значно перевищує граничні
суми, вказані у п.5 Положення №921, банком
та відповідачем порушено вимоги
законодавства України про закупівлю
товарів і послуг за державні кошти,
оскільки відповідач відчужив квартири
поза тендерними і конкурентними
процедурами, а банк, відповідно їх
купив без достатніх правових підстав.

Скаржник зазначає й про те, що сторони
договору міни, вибравши саме такий
спосіб відчуження/набуття права
власності на вказані квартири, як міна,
обійшли вимоги відповідного
законодавства України і уклали
удаваний правочин, розуміючи під ним,
насамперед, купівлю-продаж, тобто
платне відчуження нерухомого майна.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.08.2014р.
розгляд апеляційної скарги призначено
на 14.10.2014р.

В судове засідання апеляційного
господарського суду 14.10.2014р. не з'явився
представник третьої особи 2.

Враховуючи те, що представник третьої
особи 2 про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, судова колегія
ухвалила розгляд апеляційної скарги
без участі представника третьої особи
2.

В судовому засіданні 14.10.2014р. була
оголошена перерва, всі представники
про дату, час та місце були повідомлені
належним чином, про що свідчить
розписка від 14.10.2014р. про продовження
судового засідання 21.10.2014р. о 10г.40хв.

21.10.2014р. у судове засідання не з'явилися
представник позивача та представник
третьої особи 2.

Враховуючи належне повідомлення
представника позивача про дату, час та
місце проведення судового засідання,
про що свідчить розписка від 14.10.2014р.,
судова колегія прийшла до висновку про
завершення судового засідання у
відсутність представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін та
третіх осіб судова колегія встановила.

Між Банком, (сторона 1), та Акціонерним
товариством "Київська пересувна
механізована колона-2",
правонаступником якого є Товариство,
(сторона 2), 13.08.2009 р. укладено договір
міни, посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим №2242,
відповідно до п. 1.1 якого сторона 1
зобов'язується передати стороні 2 у
власність належні їй майнові права на
нерухоме майно, а сторона 2 взамін також
зобов'язується передати стороні 1 у
власність належні їй квартири в обмін
на належні стороні 1 майнові права на
нерухоме майно. Міна проводиться з
грошовою доплатою.

Умовами договору сторони погодили
наступне: у власність сторони 1
переходить нерухоме майно - квартири
під номерами 1, 2, З, 4, 5, 6, що знаходяться
в будинку під номером 138 по вулиці
Старокиївській в смт. Козин
Обухівського району Київської області
та квартира під номером 5, що
знаходиться в будинку під номером 140 по
вулиці Старокиївській в смт. Козин
Обухівського району Київської області
загальною вартістю 88 314 150,00 грн. (п.1.2
договору). У власність сторони 2
переходять майнові права на: нежитлові
приміщення, що будуються на першому та
другому поверхах в будинку на розі
вулиці Димитрова та А. Барбюса в м.
Києві загальною площею 2686,30 кв.м.;
квартири під номерами 130, 143, 150, 156, 162
третьої секції в будинку, що будується
на перетині вулиць Димитрова та Анрі
Барбюса в місті Києві; квартири під
номерами 3, 66, 69, 79, 100 першої секції в
будинку, що будується на перетині
вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в
місті Києві; квартири під номерами 272,
290, 309, 321 в п'ятому під'їзді в будинку, що
будується під номером 174-А по вулиці
Київська в м. Обухів Київської області;
квартири під номерами 151, 166, 211, 290 в
третьому під'їзді в будинку, що
будується під номером 174-А по вулиці
Київська в м. Обухів Київської області;
нежитлові приміщення (офіси) під
номером 61 та 62 на 1 поверсі в будинку під
номером 3А по вулиці Кудрявський узвіз
в м. Києві, загальною вартістю 88525491,22
грн. (п. 1.3. договору міни). Оскільки
загальна вартість майна, яке
передається стороною 2 у власність
сторони 1 складає 88 314 150,00 грн., а
загальна вартість майнових прав, що
передаються стороною 1 у власність
сторони 2 складає 88525 491,22 грн., пунктом
1.4 договору сторонами погоджено, що
сторона 1 зобов'язується доплатити
стороні 2 в строк до 10.08.2009 р. грошові
кошти в сумі 211 341,22 грн.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Доводи позивача в апеляційній скарзі
про те, що банком та відповідачем
порушено вимоги законодавства України
про закупівлю товарів і послуг за
державні кошти, оскільки відповідач
відчужив квартири поза тендерними і
конкурентними процедурами, а банк,
відповідно їх купив без достатніх
правових підстав, оскільки з 03.07.2009 р.
основним акціонером Банку є Держава
Україна в особі Міністерства фінансів
України, до уваги судовою колегією не
приймаються з огляду на те, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.06.2009 р. №566 "Про капіталізацію
акціонерного комерційного банку "Київ"
визначено, що держава бере участь у
капіталізації акціонерного
комерційного банку "Київ" шляхом
придбання акцій додаткової емісії
зазначеного банку в сумі 3 565 294 000,00 грн.
в обмін на облігації внутрішньої
державної позики. Після придбання
державою в особі Міністерства фінансів
України акцій додаткової емісії
акціонерного комерційного банку "Київ"
та належного оформлення корпоративних
прав на придбані акції частка держави у
статутному капіталі зазначеного банку
становитиме 99,936931402 відсотка.

Як вбачається із матеріалів справи
(виписки по рахункам у цінних паперах
станом на 07.08.2009 р. та 13.08.2011 р.), Держава
Україна є депонентом Банку з кількістю
акцій 356 529 400 000 шт. Станом на момент
укладення сторонами оспорюваного
договору, відсоткова частка держави у
банку становила 99,94%.

За змістом ч. 5 ст. 79 Господарського
кодексу України (в редакції, чинній на
момент укладення Договору) для
закупівель товарів, робіт чи послуг
господарське товариство, державна
частка у статутному фонді якого
перевищує 50 відсотків, застосовує
процедури закупівель, визначені
Законом України "Про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти".

Відповідно до п. 2 Положення "Про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 921 від 17.10.2008 р. (чинного, на момент
укладення спірного договору) (надалі -
"Положення") державна закупівля -
придбання товарів, робіт і послуг за
державні кошти в установленому цим
Положенням порядку; державні кошти -
кошти Державного бюджету України,
бюджету Автономної Республіки Крим та
місцевих бюджетів, державні кредитні
ресурси, а також кошти Національного
банку, державних цільових фондів,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування, які
спрямовуються на придбання товарів,
робіт і послуг, необхідних для
забезпечення діяльності зазначених
органів, кошти підприємств, кошти, які
надаються розпорядникам державних
коштів під гарантії Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування за кредитами,
які надаються міжнародними
фінансовими організаціями або на
умовах співфінансування разом з
міжнародними фінансовими
організаціями; договір про закупівлю -
договір, який укладається між
замовником і учасником за результатами
процедури закупівлі та передбачає
надання послуг, виконання робіт або
набуття права власності на товари, в
тому числі на умовах лізингу, за
державні кошти.

Таким чином, як вірно зазначає місцевий
господарський суд Положення не
ототожнює державні грошові кошти та
майно, належне державному підприємству
чи установі, і ним чітко визначено коло
правочинів, на які поширюється їх дія, а
саме: на правочини, за яким
здійснюються розрахунки державними
коштами.

За змістом умов оскаржуваного
договору, внаслідок укладення такого
договору у власність товариства
переходять від банку майнові права на:
нежитлові приміщення, що будуються на
першому та другому поверхах в будинку
на розі вулиці Димитрова та А. Барбюса в
м. Києві загальною площею 2686,30 кв.м.;
квартири під номерами 130, 143, 150, 156, 162
третьої секції в будинку, що будується
на перетині вулиць Димитрова та Анрі
Барбюса в місті Києві; квартири під
номерами 3, 66, 69, 79, 100 першої секції в
будинку, що будується на перетині
вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в
місті Києві; квартири під номерами 272,
290, 309, 321 в п'ятому під'їзді в будинку, що
будується під номером 174-А по вулиці
Київська в м. Обухів Київської області;
квартири під номерами 151, 166, 211, 290 в
третьому під'їзді в будинку, що
будується під номером 174-А по вулиці
Київська в м. Обухів Київської області;
нежитлові приміщення (офіси) під
номером 61 та 62 на 1 поверсі в будинку під
номером 3А по вулиці Кудрявський узвіз
в м. Києві. В даному випадку відсутній
факт здійснення розрахунку (оплати)
набутого товариством у власність
нерухомого майна саме державними
коштами.

За змістом п. 1.4 договору обов'язок
сплати грошові кошти у розмірі 211 341,22
грн., покладений на відповідача, а
відтак твердження позивача про
необхідність застосування до спірних
про відносин приписів Положення є
безпідставним.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про
банки і банківську діяльність " (в
редакції, чинній на момент укладення
Договору) на підставі банківської
ліцензії банки мають право здійснювати
банківські операції. Банк, крім таких
операцій, має право здійснювати й інші
операції та угоди (відповідно до
переліку). Банк має право здійснювати
інші угоди згідно із законодавством
України.

Частиною 3 ст. 48 Закону України "Про
банки і банківську діяльність"
визначено, що банк може мати у
власності нерухоме майно загальною
вартістю не більше 25 відсотків
капіталу банку. Це обмеження не
поширюється на:

1) приміщення, яке забезпечує
технологічне здійснення банківських
функцій;

2) майно, яке перейшло банку у власність
на підставі реалізації прав
заставодержателя відповідно до умов
договору застави;

3) майно, набуте банком з метою
запобігання збиткам, за умови, що таке
майно має бути відчужено банком
протягом одного року з моменту набуття
права власності на нього.

Господарським судом міста Києва
встановлено, що у період з 2007 року по 2009
рік були придбані майнові права від
фізичних та юридичних осіб, шляхом
укладення з юридичними особами
договорів купівлі-продажу майнових
прав, договорів про відступлення права
вимоги, а також угод про передачу
майнових прав в рахунок погашення
боргу з фізичними особами.
Меморіальними ордерами за вказаний
період підтверджується повна оплата
позивачем їх вартості.

За змістом Інструкції про порядок
складання та оприлюднення фінансової
звітності банків України, затвердженої
постановою Національного банку
України № 480 від 27.12.2007р. активи -
ресурси, контрольовані банком у
результаті минулих подій, використання
яких, як очікується, приведе до
надходження економічних вигод у
майбутньому; група вибуття - сукупність
активів, які плануються до продажу або
відчуження в інший спосіб однією
операцією, та зобов'язання, які прямо
пов'язані з такими активами, що будуть
передані (погашені) в результаті такої
операції; операційна діяльність - це
основна діяльність банку, що дає дохід,
а також інші види діяльності, що не є
інвестиційними або фінансовими.

Згідно з Положенням про організацію
внутрішнього аудиту в комерційних
банках України, затвердженим
постановою НБУ №114 від 20.03.1998 р. активи
банку - це накопичені протягом
діяльності банку ресурси, які в
майбутньому приносять економічну
вигоду і призводять до припливу
грошових коштів в банківську установу.

Таким чином, активи банку - це певне
майно, від використання якого банк
очікує отримання економічних вигод у
майбутньому.

Отже, місцевий господарський суд, з
яким погоджується судова колегія,
дійшла вірного висновку про те, що
набуті банком протягом 2007-2009 майнові
права та майно, яке стало предметом
договору, віднесено саме до активів
банку, які обліковувалися на рахунках
№3409 (майно, що перейшло у власність
банку як заставодержателя) та №4430
(капітальні інвестиції за незавершеним
будівництвом).

Статтею 47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" (в редакції,
чинній на момент укладення Договору)
було визначено види банківських
операцій, які мають право здійснювати
банки, а також вказано, що банк має
право здійснювати інші угоди згідно із
законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.78 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" (в
редакції, чинній на момент укладення
Договору) з дня призначення
тимчасового адміністратора
повноваження загальних зборів,
спостережної ради і правління (ради
директорів) банку переходять до
тимчасового адміністратора. Угоди,
укладені керівниками банку після
призначення тимчасового
адміністратора, є недійсними з моменту
укладення.

Постановою Правління Національного
банку України №161 від 23.03.2009р.
тимчасовим адміністратором банку
призначено фізичну особу - незалежного
експерта ОСОБА_9.

За змістом ч.ч. 1 та 3 ст. 80 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" (в
редакції, чинній на момент укладення
договору) тимчасовий адміністратор
негайно після свого призначення
зобов'язаний забезпечити збереження
активів та документації банку, а також
активів та документації афілійованих
осіб, в яких банк має участь, що
перевищує 50 відсотків. З дня свого
призначення тимчасовий адміністратор
має повне та виняткове право управляти
банком та контролювати його, вживати
будь-яких заходів щодо відновлення
належного фінансового стану банку або,
при необхідності, підготувати банк до
продажу чи реорганізації з метою
забезпечення інтересів вкладників та
інших кредиторів.

Відтак, основною метою тимчасового
адміністратора є збереження активів
банку, для чого йому надається право
вживати будь-яких заходів щодо
відновлення належного фінансового
стану банку.

Із оскаржуваного договору вбачається,
що загальна вартість майна, яке
передається товариством у власність
банку складає 88 314 150,00 грн., а загальна
вартість майнових прав, що передаються
банком у власність товариства складає
88 525 491,22 грн., отже тимчасовим
адміністратором банку, за умова
оспорюваного договору, отримано у
власність банку нерухоме майно
вартістю, що перевищує вартість
переданих у власність товариства
(відповідача) майнових прав, тобто
вчинено операцію з обміну наявних
активів банку на більш ліквідні.

Доводи позивача про перевищенням
тимчасовим адміністратором
повноважень під час укладення спірного
договору у зв'язку з неотриманням
дозволу Національного банку України до
уваги судовою колегією не приймаються
з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Як вбачається із матеріалів справи,
листом №54-009/254 від 18.01.2010 р.
Національний банк України повідомив
Голову підкомітету з питань
економічної та екологічної безпеки про
те, що тимчасовий адміністратор банку
мав право здійснити міну майна банку на
інше майно, належне товариству, тобто
вказаний лист свідчить про наступне
схвалення третьою особою 1 такого
правочину.

Доказами наступного схвалення такого
правочину свідчать також наявні в
матеріалах справи іпотечні договори
від 25.02.2010р., від 26.02.2010 р. та іпотечний
договір від 21.10.2008 р. (в редакції
договору про внесення змін від 26.02.2010
р.), за умовами яких банк передав
Національному банку України в іпотеку
нерухоме майно, отримане ним у
власність на підставі договору, в
якості забезпечення виконання
грошового зобов'язання за кредитними
договорами №50 від 21.10.2008 р., №10/09/1 від
13.02.2009 р. та №10/09/2 від 06.03.2009 р. та станом
на момент укладення відповідних
іпотечних договорів, нерухоме майно, що
було предметом спірного договору, було
зареєстроване за банком на праві
власності Комунальним підприємством
Київської обласної ради "Обухівське
бюро технічної інвентаризації".
Вказаний факт, зокрема, спростовує
твердження позивача про те, що будинки
під номером 138 та 140 по вулиці
Старокиївській в смт. Козин
Обухівського району Київської області
не введені в експлуатацію, а відтак не
могли бути набуті ним у власність.

За таких обставин місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про те, що набуття у власність
банком на підставі укладеного з
Товариством договору нерухомого майна,
що знаходиться по вул. Старокиївській в
смт. Козин Обухівського району
Київської області, було в подальшому
схвалено як новим керівництвом банку
(призначеним після припинення
тимчасової адміністрації банку на
підставі постанови Правління
Національного банку України №544 від
15.09.2009 р.), так і Національним банком
України.

Оскільки позивач не надав доказів того,
що договір суперечить нормам
Цивільного кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, не
довів відсутність необхідного обсягу
цивільної дієздатності будь-якої з
осіб, яка вчинила спірний правочин та
не спрямованість будь-якої зі сторін на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених спірним правочином,
місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку про те, що укладення
спірного договору не порушує права та
законні інтереси позивача, на захист
яких спрямоване подання даного позову.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Акціонерний
комерційний банк „Київ " залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014р. у справі № 5011-57/7788-2012
залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи №
5011-57/7788-2012.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 22.10.2014р.

Головуючий суддя
С.А. Пашкіна

Судді
О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло