ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.Справа № 922/3589/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
Комунального підприємства
"Тепловодсервіс" Лозівської РР, смт.
Краснопавлівка про стягнення
заборгованості в розмірі 1 403 588,13 грн. за
участю представників сторін:

позивача: Єфременко О.О. за довіреністю
№ 14-88 від 18.04.2014р.,

відповідача: Ткаченко В.В. за
довіреністю 18 від 22.01.2014 р.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Комунального підприємства
"Тепловодсервіс" Лозівської РР про
стягнення 1 403 588,13 грн., яка складається
з суми основного боргу в розмірі 1 031 414,64
грн., суми інфляційних нарахувань в
розмірі 131 019,12 грн., 3% річних в розмірі 51
037,80 грн., пені в розмірі 190 116,57 грн.
Судові витрати позивач просить суд
покласти на відповідача. Свої позовні
вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем умов договору
купівлі - продажу природного газу №
13/2695-БО-32 від 28.12.2012 року щодо оплати
природного газу.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.08.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 22.09.2014
року о 11:15 годині.

У судовому засіданні 22.09.2014 року було
оголошено перерву до 13.10.2014 року о 11:15
год.

До господарського суду Харківської
області 29.09.2014 року від представника
позивача надійшли заперечення на
відзив та клопотання відповідача про
зменшення розміру неустойки (вх. № 35652).

Надані заперечення прийняті судом до
розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 13.10.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити та стягнути з відповідача
суму основного боргу в розмірі 1 031 414,64
грн., суми інфляційних нарахувань в
розмірі 131 019,12 грн., 3% річних в розмірі 51
037,80 грн., пені в розмірі 190 116,57 грн. та
покласти на відповідача судові
витрати.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти суми основного боргу
не заперечував, проте просив суд
зменшити розмір нарахованої неустойки
до мінімального.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, а також з
огляду на те, сторони були попередженні
про розгляд справи за наявними
матеріалами у разі їх нез'явлення в
засідання суду, суд згідно за статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд,
виходить з наступного.

28.12.2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (позивач, продавець) та
Комунальним підприємством
"Тепловодсервіс" Лозівської районної
ради (відповідач, покупець) було
укладено договір № 13/2695-БО-32 на купівлю
- продаж природного газу (надалі -
Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2013 році природний газ (надалі
- газ), а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати газ на умовах
цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач
передає відповідачу з 01 січня 2013 року
по 31 грудня 2013 року газ в обсязі до 755,57
тис. куб.м.

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом січня-грудня 2013р., а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 3 008 250,51 грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу від 21.10.2013
року за січень 2013 року на суму 531 689,64
грн., від 21.10.2013 року за лютий 2013 року на
суму 451 675,60 грн., від 21.10.2013 року за
березень 2013 року на суму 482 559,60 грн., від
21.10.2013 року за квітень 2013 року на суму 77
398,82 грн., від 31.10.2013 року за жовтень 2013
року на суму 327 359,93 грн., від 30.11.2013 року
за листопад 2013 року на суму 451 675,60 грн.,
від 31.12.2013 року за грудень 2013 року на
суму 703 716,24 грн. (арк.с. 18-24).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Проте відповідачем, всупереч умовам
Договору, не вчасно та не повному
обсязі проводились розрахунки за
поставлений природний газ, внаслідок
чого у відповідача станом на 20.08.2014 року
утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 1 031 414,64 грн. (основна
заборгованість), що й стало підставою
для звернення останнього до суду.

Надаючи правову оцінку доказам які
надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач не сплатив 1 031 414,64 грн.
заборгованості та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України, статей 193,
198 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно вимогам закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду жодного
документу, який би підтверджував
сплату заборгованості за договором
постачання природного газу № 13/2695-БО-32
від 28.12.2012 року у сумі
1 031 414,64 грн., суд вважає позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
1 031 414,64 грн. заборгованості за
договором постачання природного газу,
правомірні та обґрунтовані, такі, що
визнані відповідачем, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача суми
інфляційних нарахувань в розмірі 131 019,12
грн., 3% річних в розмірі 51 037,80 грн., пені
в розмірі 190 116,57 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування надані
позивачем, інфляційних нарахувань у
розмірі 131 019,12 грн., 3% річних в розмірі 51
037,80 грн. суд приходить до висновку, що
даний розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

У відповідності до п. 7.2. у разі
порушення покупцем умов п. 6.1. договору,
покупець зобов`язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
пеню на суму заборгованості у розмірі
190 116,57 грн., розрахунок пені перевірено
судом з урахуванням вимог діючого
законодавства, тому суд приходить до
висновку щодо її задоволення.

Стосовно посилань відповідача, у
наданому до суду 18.09.2014 року відзиві на
позовну заяву, на застосування строків
позовної давності, визначених ст. 258 ЦК
України, до вимог щодо стягнення пені,
суд зазначає, що п.9.3. Договору, сторони
визначили, строк позовної давності, а
саме - 5 років, в тому числі й до вимог
щодо нарахування пені, тому такі
посилання відповідача суперечать
умовам п.9.3. Договору.

Окрім того, стосовно клопотання
відповідача про зменшення розміру
нарахованих позивачем санкцій, суд
зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України, суд має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК) (1798-12), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(п.3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від
26.12.2011 р.).

Відповідачем не було надано жодних
доказів в обґрунтування обставин, на
які він посилається, тяжкий фінансовий
стан підприємства відповідача, не є
винятковою обставиною, а тому суд не
вбачає підстав для задоволення
клопотання відповідача про зменшення
розміру нарахованих позивачем
санкцій.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 258, 267, 509, 525, 530, 598, 611, 612, 625, 629
Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174,
179, 193, 232, 233 Господарського кодексу
України; ст.ст. 1, 12, 33, 43, 44-49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства
"Тепловодосервіс" Лозівської районної
ради (64621, Харківська область, смт.
Краснопавлівка, м-н, буд. № 16, р/р
0354 в філії ХОУ АТ "Ощадбанк", м.
Харків, МФО 351823, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6; р/р 1 в ПАТ
"Державний ощадний банк України", МФО
300465, ) суму основного
боргу в розмірі 1 031 414,64 грн., суми
інфляційних нарахувань в розмірі 131 019,12
грн., 3% річних в розмірі 51 037,80 грн., пені
в розмірі 190 116,57 грн. та 28 071,76 грн. витрат
зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/3589/14