ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р.
Справа № 922/3044/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Барбашова С.В. , суддя Гончар Т. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Кравця І.В за довіреністю №
1786 від 11.12.2013 р.

відповідача - Білоусової Н.І. за
довіреністю б/н від 21.05.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №
2476Х/3-11) на рішення господарського суду
Харківської області від 19.08.2014 р. у
справі № 922/3044/14

за позовом ПАТ "Укртелеком" в особі
Харківської філії ПАТ "Укртелеком", м.
Харків

до ТОВ "Арніол", м. Харків

про стягнення 411846,05 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 р. ПАТ "Укртелеком" в особі
Харківської філії ПАТ "Укртелеком"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом про
стягнення з ТОВ "Арніол" суми основного
боргу в розмірі 376 302,06грн., збитків від
інфляції в розмірі 27 457,29грн., 3% річних в
розмірі 6 411,73грн., пені в розмірі 1 674,98
грн. за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
про надання послуг бізнес-мережі № 1664
від 29.12.10р., а також покласти на
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.08.2014 р. по
справі № 922/3044/14 (суддя Лавренюк Т.А.)
позов задоволено повністю. Стягнуто з
ТОВ "Арніол" на користь ПАТ "Укртелеком"
в особі Харківської філії ПАТ
"Укртелеком", 376 302,06грн. основного боргу,
1 674,98грн. пені, 27 457,29грн. збитків від
інфляції, 6 411,73грн. 3% річних, 8 236,92грн.
судового збору.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати в частині
стягнення з відповідача основної
заборгованості в сумі 7248,00 грн. та пені
в сумі 1674,98 грн., посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що судом першої інстанції не
було надано оцінки тому факту, що
заборгованість відповідача виникли не
з вини останнього, а в результаті
несанкціонованого втручання роботи
обладнання відповідача.

Щодо порушень норм матеріального права
відповідач зазначає, що судом першої
інстанції було невірно застосовано
положення ст. 232 ГПК України. Так,
позивачем було нараховано пеню за
межами 6-ти місячного строку після
терміну виконання зобов'язання за
договором.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 року
апеляційну скаргу відповідача було
прийнято до провадження і призначено
її до розгляду на 01.10.2014 р.

У судовому засіданні 01.10.2014 р. колегією
суддів було оголошено про перерву у
розгляді справи до 22.10.2014 р.

Позивач 22.10.2014 р. надав за вх. № 9369
відзив на апеляційну скаргу, в якому
проти апеляційної скарги відповідача
заперечує, просить в частині стягнення
1674,98 грн. пені провадження у справі
припинити з огляду на відсутність
спору в цій частині на момент розгляду
справи. В іншій частині рішення
залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі та
відзиві на неї доводи сторін,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення уповноваженого представника
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим
господарським судом, 29.12.10р. між ПАТ
"Укртелеком" в особі Харківської філії
ПАТ "Укртелеком" (позивач) та ТОВ
"Арніол" (відповідач) укладено договір
про надання послуг бізнес-мережі № 1664
(далі договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався надавати
відповідачу на території України
послуги цифрової телефонії (ISDN PRI), а
відповідач отримувати зазначені
послуги та оплачувати їх вартість
відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п.2.1 додаткової угоди № 1
від 29.12.10р. до договору позивач не
пізніше 10 робочих днів з моменту
набрання чинності цією додатковою
угодою організовує 1 цифровий потік Е1
(пропускна спроможність 2048 Кбіт/с) між
обладнанням позивача та обладнанням
відповідача, розташованим за адресою:
м. Харків, майдан Конституції,14,
встановлює обладнання доступу,
підключає 1 лінію ISDN PRI та надає по ній
послуги ISDN PRI.

Відповідач отримує зазначені послуги
ISDN PRI та сплачує їх вартість згідно із
встановленими тарифами, наведеними у
додатку № 1.1 від 29.12.10р. до цього
договору (п.2.2 додаткової угоди до
договору).

У п.4.4.1 договору сторони погодили умови
оплати за надані послуги, а саме
відповідач зобов'язався оплатити
рахунок не пізніше останнього числа
місяця, наступного за розрахунковим,
шляхом перерахування належної до
сплати суми на розрахунковий рахунок
позивача.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором про
надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Позивач є оператором на ринку
телекомунікаційних послуг та надає
телекомунікаційні послуги споживачам
відповідно до Законів України "Про
телекомунікації", "Про захист прав
споживачів", інших актів законодавства,
у тому числі Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
які затверджуються постановою
Кабінету Міністрів України і
нормативних документів в сфері
телекомунікацій.

Статтею 63 Закону України від 18.11.03р. №
1280-IV "Про телекомунікації" (далі Закон)
врегульовано порядок надання та
отримання телекомунікаційних послуг.
Положеннями цієї статті визначено, що
телекомунікаційні послуги надаються
відповідно до законодавства. Також
визначено умови надання зазначених
послуг, якими є укладення договору між
оператором, провайдером
телекомунікацій і споживачем
телекомунікаційних послуг, відповідно
до основних вимог договору про надання
таких послуг та наявність оплати
замовленої споживачем
телекомунікаційної послуги.

Частиною 1 статті 33 Закону встановлений
обов'язок споживача своєчасно
оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Як свідчать матеріали справи, позивач
на виконання умов договору належним
чином виконав взяті на себе
зобов'язання та здійснив підключення
послуг цифрової телефонії (ISDN PRI) між
сторонами, що підтверджується актом
виконаних робіт від 01.01.11р., підписаним
сторонами без будь-яких зауважень та
заперечень.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач зобов'язання за договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим у нього за період з липня 2013р. по
квітень 2014р. утворилась заборгованість
в розмірі 376 302,06 грн.

Факт наявності заборгованості на
вказану суму підтверджується
належними доказами, наявними у справі.

В матеріалах справи також міститься
лист (вих. № 100 від 14.05.14р.), в якому
відповідач визнає факт наявності
заборгованості за спірним договором та
зазначає, що у зв'язку з тяжкою
економічною ситуацією, що склалася на
підприємстві та в країні в цілому,
відповідач не має можливості здійснити
погашення заборгованості.

Таким чином, як вірно встановлено
місцевим господарським судом та
підтверджено матеріалами справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 376302,06 грн., яка не
спростована відповідачем.

З урахуванням фактичних обставин
справи та положень ст. ст. 901, 903 ЦК
України та ст. 193 ГК України суд першої
інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимоги
позивача в сумі 376302,06 грн.

Колегія суддів також погоджується і з
висновками суду першої інстанції щодо
обґрунтованості стягнення з
відповідача втрат від інфляції у
розмірі 27457,29 грн. та 3% річних у розмірі
6411,73 грн. Перевіркою наданих позивачем
розрахунків встановлено, що вони
здійснені у відповідності до вимог
чинного законодавства (ст. 625 ЦК
України) та фактичних обставин справи.

Стосовно стягнення пені, заявленої до
стягнення, за розрахунками суду першої
інстанції, стягненню з відповідача
підлягає 1674,98 грн., з чим не
погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, з огляду на те,
що перерахунок сум судом першої
інстанції був здійснений невірно, що
випливає із наступного.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як свідчать матеріали справи, п. 5.2.
спірного договору сторони визначили,
що у разі затримки оплати за надані
послуги Бізнес-абонентам
нараховується пеня з 1 числа місяця,
другого за розрахунковим. Пеня
нараховується на суму заборгованості у
розмірі облікової ставки НБУ, що діяла
у період за який нараховується пеня, за
кожну добу затримки оплати. При
неповній оплаті Бізнес-абонентом в
першу чергу погашається сума пені.

На підставі зазначеного, за неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, позивач за період з 01.04.14р.
по 30.04.14р., нарахував пеню в розмірі 1
674,98грн.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений
позивачем, колегією суддів
встановлено, що позивачем невірно
зроблено розрахунок, оскільки при
нарахуванні пені останнім не були
враховані приписи ч. 6 ст. 232 ГК України і
пеня нарахована за межами
шестимісячного строку, тому в частині
безпідставного нарахування пені
колегія суддів вважає за потрібне
відмовити у задоволенні позову.

В свою чергу, відповідач вважає,
виходячи зі змісту поданої скарги,
необґрунтованим віднесення платежів у
якості погашення пені у розмірі 7248,00
грн. відповідно до платіжних доручень
№9 від 21.05.2014 р., №34 від 20.06.2014 р., №62 від
18.07.2014 р., №96 від 21.08.2014 р.

Як зазначає позивач, в своєму відзиві
на апеляційну скаргу, зазначене
віднесення платежів проведено
позивачем, відповідно до норми ст.534
Цивільного кодексу України, у зв'язку з
недостатністю суми проведеного
платежу для виконання у повному обсязі.
Таким чином, позивачем було віднесено
зазначені оплати у якості погашення
пені за договором за період з квітня по
липень 2014 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що твердження відповідача,
викладені ним в апеляційній скарзі,
частково ґрунтуються на положеннях
чинного законодавства, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню. При прийнятті
оскаржуваного рішення господарським
судом першої інстанції не було
належним чином досліджено підстави
нарахування пені, тому в цій частині
рішення підлягає скасуванню.

Згідно ст. 49 ГПК України, державне мито
покладається у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, суд має право покласти на неї
державне мито незалежно від
результатів вирішення спору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. У даному випадку, як
встановлено судом, спір виник
внаслідок неправомірних дій
відповідача, зокрема - несвоєчасне
проведення розрахунків за надані
послуги.

У відповідності до ч. 4 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Враховуючи, що, як встановлено у
постанові апеляційного господарського
суду, відповідач порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача
(не сплативши повну вартість наданих
послуг у передбачений договором строк),
що обумовило його звернення з позовом
до господарського суду Харківської
області, колегія суддів вважає, що
сплата судового збору покладається на
відповідача, не зважаючи на часткове
задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Арніол", м.
Харків на рішення господарського суду
Харківської області від 19.08.2014 р. у
справі № 922/3044/14 задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 19.08.2014 р. у
справі № 922/3044/14 скасувати частково в
частині стягнення 1674,98 грн. пені та в
цій частині прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення господарського
суду Харківської області від 19.08.2014 р. у
справі № 922/3044/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.10.2014
року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Гончар Т. В.