КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
справа№ 910/12483/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- Пясецька Г.О.

відповідача - не з`явилися;

третьої
особи - Дуброва Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 18.06.2014 р.

у справі № 910/12483/13 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал»

до Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація-110
Голосіївського району»

третя особа Публічне акіонерне
товариство «Київенерго»

про стягнення заборгованості за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення у розмірі 581 279,56 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Акціонерна компанія
«Київводоканал» (далі - позивач)
звернулось з позовом до Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація-110 Голосіївського району»
(далі - відповідач) про стягнення
заборгованості за надані послуги з
водопостачання та водовідведення у
розмірі 521 200,66 грн, інфляційних втрат у
розмірі 724,70 грн, 3 % річних у розмірі 5
549,03 грн, пені у розмірі 27 745,14 грн, штрафу
у розмірі 26 060,03 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва у
справі № 910/12483/13 від 11.09.2013 р. було
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спрау на
стороні позивача, Публічне акціонерне
товариство «Київенерго».

Рішенням Господарського суду м. Києва у
справі № 910/12483/13 від 18.06.2014 р. позов
задоволено частково, стягнуто з КП
«Житлово-експлуатаційна організація-110
Голосіївського району» на користь ПАТ
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
заборгованість за надані послуги з
водопостачання та водовідведення у
розмірі 232 042,48 грн, 3% річних у розмірі 4
653,56 грн, інфляційні втрати у розмірі
128,92 грн, в іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду м. Києва від 18.06.2014
р., Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржуване рішення
суду та прийняти нове рішення про повне
задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач посилається на те, що при
вирішенні питання щодо зарахування
коштів, сплачених за питну воду, що
використовується відповідачем для
надання послуг з гарячого
водопостачання, в оплату за постачання
питної води та водовідведення,
місцевий суд безпідставно самостійно
змінив призначення платежу, вказане у
платіжному документі, чим порушив
положення чинного законодавства та
вийшов за межі позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/12483/13, а розгляд справи
призначено на 11.09.2014 р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014 р., у
зв'язку з перебуванням судді Андрієнка
В.В. на лікарняному, визначено наступну
колегію суддів: головуючий суддя -
Буравльов С.І., судді - Шапран В.В.,
Шевченко Е.О.

11.09.2014 р. в судовому засіданні було
оголошено перерву до 30.09.2014 р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 р.,
враховуючи вихід судді Андрієнка В.В. з
лікарняного, а також формування
постійного складу судових колегій
Київського апеляційного
господарського суду, визначено
наступну колегію суддів: головуючий
суддя - Буравльов С.І., судді - Шапран
В.В., Андрієнко В.В.

В засідання суду, призначене на 30.09.2014
р., представники відповідача не
з`явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
скарги, що підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Між тим, у минулому
судовому засіданні представник
відповідача надав свої усні пояснення.

Будь-яких доказів поважності причин
відсутності зазначених представників
суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених
представників не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

13.06.2006 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Акціонерна компанія
«Київводоканал», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(далі - постачальник), та Комунальним
підприємством «Голосіївжитлосервіс»
(далі - абонент) було укладено договір
на постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі №
06721/2-01 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та на підставі пред'явленого
абонентом дозволу на скид стічних вод у
систему каналізацій м. Києва приймати
від нього стічні води у систему
каналізацій м. Києва відповідно до
Правил приймання стічних вод
підприємств у систему каналізації м.
Києва, а абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг на умовах
цього договору, дотримуватись порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 22.07.1994 р. за № 165/374 (далі
- Правила користування), Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 37 від
19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 26.04.2002 р. за № 403/6691, а
також дотримуватись норм, визначених
іншими нормативними актами, що
регулюють правовідносини, які
виникають за цим договором.

Згідно з п. 2.1.1 договору облік
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється,
зокрема, за показаннями лічильника,
зареєстрованого у постачальника, окрім
випадків, передбачених Правилами
користування. У випадку наявності у
абонента декількох об'єктів
водоспоживання, облік спожитої ним
води здійснюється з урахуванням
показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом.

Як передбачено п. 2.1.4 договору,
кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за показаннями
лічильників стічних вод, або за
кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями лічильників води та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
Правил користування та місцевих правил
приймання.

Постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи для оплати за
поставлену воду та прийняті стічні
води відповідно до встановлених
тарифів (п. 2.2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.2 у розрахункових
документах зазначаються вартість та
кількість наданих послуг за
відповідний період, а також розмір
діючих тарифів. Оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документу до банківської установи
абонента.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що у відповідача
перед позивачем існує заборгованість
за поставлену останнім воду та
прийняті стоки в розмірі 521 200,66 грн, що
підтверджується копіями актів про
зняття показників водолічильників,
розшифровок рахунків абонента та
дебетово-інформаційних повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК
України).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено п. 1.1 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 р. № 190
(далі - Правила), вказані Правила
визначають порядок користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення населених пунктів
України. Ці Правила є обов'язковими для
всіх юридичних осіб незалежно від форм
власності і підпорядкування та
фізичних осіб - підприємців, що мають у
власності, господарському віданні або
оперативному управлінні об'єкти,
системи водопостачання та
водовідведення, які безпосередньо
приєднані до систем централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення і з якими виробником
укладено договір на отримання питної
води, скидання стічних вод.

Відповідно до п. 3.7 Правил розрахунки за
спожиту питну воду та скид стічних вод
здійснюються усіма споживачами
щомісячно відповідно до умов договору.

Встановлено, що заборгованість
відповідача перед позивачем за послуги
з постачання питної води та приймання
стічних вод за період з 01.07.2012 р. по
31.03.2013 р. складає 287 539,35 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що вимога
позивача в частині стягнення
заборгованості у сумі 287 539,35 грн за
надані послуги з постачання питної
(ходної) води для потреб населення та
водовідведення за кодами 1-1380, 1-1707, 1-1708,
1-51380 є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості у сумі 89
082,22 грн за надані послуги з приймання
стоків гарячої води, а також
заборгованості у сумі 144 579,09 грн за
надані послуги з постачання питної
води на підігрів, що обліковуються за
кодом 1-51380, колегія зазначає наступне.

Згідно з п. 3.13 Правил суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення. Обсяг питної води,
поданої до теплових пунктів (котелень),
фіксується засобами обліку, які
встановлені на межі балансової
належності.

Встановлено, що на балансі КП
«Житлово-експлуатаційна організація-110
Голосіївського району» відсутні
теплові пункти, в свою чергу,
балансоутримувачем теплових пунктів,
що знаходяться в межах території, яку
обслуговує відповідач, є Публічне
акціонерне товариство «Київенерго», що
підтверджується копією Листа, який
було направлено директору СВП
«Київські теплові мережі» Публічного
акціонерного товариства «Київенерго».

Також, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про питну воду та питне
водопостачання» послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору.

Згідно з ч. 2 ст. 22 вказаного Закону
споживачі питної води зобов'язані,
зокрема, своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Доводи скаржника стосовно
правомірності набуття ним коштів як
таких, що сплачені населенням за обсяги
води для підігріву, є необґрунтованими,
оскільки суперечать вимогам статті 13
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», яка не передбачає такого виду
комунальних послуг, як вода для
підігріву. Також позивачем не доведено
факту того, що він є виробником
комунальної послуги з
централізованого постачання гарячої
води.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 11.10.2012 р. у справі №
5011-67/2568-2012, від 21.08.2012 р. у справі №
5011-67/2753-2011, від 21.08.2012 р. у справі №
5011-67/3006-2012, від 22.07.2013 р. у справі №
5011-65/18027-2012, від 06.06.2013 р. у справі №
5011-26/4471-2012-67/485-2012.

Враховуючи те, що договір на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднані мережі № 06721/2-01 від
13.06.2006 р. не регулює відносин постачання
питної води для виготовлення гарячої
води, колегія погоджується з висновком
місцевого суду про те, що вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 89 082,22 грн за
надані послуги з приймання стоків
гарячої води, а також заборгованості у
сумі 144 579,09 грн за надані послуги з
постачання питної води на підігрів, що
обліковуються за кодом 1-51380, не
підлягають задоволенню.

Разом з тим, задовольняючи позов
частково, місцевим судом було
зараховано кошти, сплачені
відповідачем за договором як оплату
вартості послуг з постачання питної
води, що йде на підігрів, в рахунок
погашення заборгованості за
водопостачання та водовідведення за
кодами 1-1380 (водопостачання та
водовідведення), 1-1707 (водопостачання та
водовідведення), 1-1708 (водопостачання та
водовідведення), 1-51380 (водовідведення).

Проте, суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що оплата послуг, що
надаються відповідачем населенню,
здійснюється з транзитного рахунку КП
«ЖЕО-110», відкритого в Комунальному
підприємстві «Головний
інформаційно-обчислювальний центр», а
кошти, що надходять в якості оплати
послуг, наданих відповідачу,
передбачають три види призначення
платежу: «холодна вода»,
«водовідведення гарячої води», «вода
для підігріву» і при надходженні
коштів на розрахунковий рахунок
позивача, кошти зараховуються в
рахунок сплати за надані послуги
відповідно до зазначеного призначення
платежу.

Здійснюючи зарахування коштів,
сплачених за питну воду, що
використовується для надання послуг з
гарячого водопостачання, в оплату за
постачання питної води та
водовідведення, місцевий суд
самостійно змінив призначення платежу,
вказане у платіжному документі, чим
порушив положення чинного
законодавства та вийшов за межі
позовних вимог.

Відповідно до п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
11.04.2005 р. № 01-8/344 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році» пунктом 2 статті 83 ГПК
України передбачено право
господарського суду щодо виходу за
межі позовних вимог (за наявності
передбачених цією нормою умов, і про це
є клопотання заінтересованої сторони),
але не зміни таких вимог на власний
розсуд чи спонукання до їх уточнення.

Вищевказані дії господарського суду є
прямим втручанням в порядок ведення
позивачем та відповідачем
бухгалтерського обліку та в порядок
здійснення господарської діяльності.

Самовільна зміна судом призначення
платежу та розпорядження коштами, що
були сплачені відповідачем на користь
ПАТ «АК «Київводоканал» за фактично
надані послуги є грубим порушенням
положень чинного законодавства, в тому
числі, порушенням приписів
процесуального закону, що відповідно
до ст. 111-10 ГПК України є підставою для
скасування такого рішення.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постановах від 21.08.2013 р. у
справі № 5011-67/3006-2012, від 15.01.2013 р. у
справі № 5011-22/102862012, від 03.04.2013 у справі
№ 5011-16/11467-12, від 22.08.2013 р. у справі №
5011-22/10286-2012, від 29.01.2014 р. у справі №
5011-32/11212-2012, визнавши дії господарських
судів щодо зарахування коштів,
сплачених за питну воду, що
використовується для підігріву, в
оплату за постачання питної води та
водовідведення такими, що суперечать
Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, Інструкції про
безготівкові рахунки України в
національній валюті.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку про
задоволення позову ПАТ «АК
«Київводоканал» в частині стягнення
основної заборгованості у сумі 287 539,35
грн (за кодами абонента 1-1280, 1-1707, 1-1708) за
надані послуги з постачання питної
холодної води та про відмову в позові в
частині стягнення заборгованості у
сумі 89 082,22 грн за надані послуги з
приймання стоків гарячої води, а також
заборгованості у сумі 144 579,09 грн за
надані послуги з постачання питної
води на підігрів (за кодом 1-51380).

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивач просить стягнути
з відповідача пеню в розмірі 27 745,14 грн,
3% річних в розмірі 5 549,03 грн., інфляційні
втрати в розмірі 724,70 грн та штраф в
розмірі 26 060,03 грн.

Стосовно вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача пені
та штрафу, судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Як передбачено ч. 2 ст. 551 ЦК України,
якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до п. 4.2 договору у разі
порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.6 договору за безпідставну
відмову оплатити направлений рахунок,
або вимогу щодо оплати, абонент сплачує
постачальнику штраф у розмірі 5 % від
суми, яку відмовився сплатити.

Однак, рішенням Господарського суду
міста Києва від 05.10.2006 р. у справі № 6/421
було виключено з договору на
постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі №
06721/2-01 від 13.06.2006 р. пункти 4.2 та 4.6
договору. Вказане рішення набрало
законної сили та є чинним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» пеня
може бути стягнута лише в разі, якщо це
передбачено договором.

Таким чином, колегія суду погоджується
з висновком місцевого суду про те, що
відсутні правові підстави для
стягнення з відповідача пені в розмірі
27 745,14 грн та штрафу в розмірі 26 060,03 грн,
у зв'язку з тим, що договором не
передбачені такі умови.

Стосовно вимоги позивача про 3% річних в
розмірі 5 549,03 грн колегія зазначає
наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи те, що у відповідача перед
позивачем не існує заборгованості по
оплаті поставленої питної води, що йде
на підігрів та за послуги з приймання
стоків гарячої води, підстави для
стягнення 3 % в цій частині відсутні.

З урахуванням перерахунку основного
боргу колегією було здійснено
перерахунок розміру 3 % та встановлено,
що з відповідача на користь позивача
підлягають стягненню 3 % річних в
розмірі 3 250,01 грн, що були нараховані
щодо заборгованості за надані послуги
з постачання питної холодної води.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
з відповідача інфляційних втрат за
період з 01.07.2012 р. по 31.03.2013 р. в розмірі
724,70 грн, колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Позов заявлений про стягнення боргу за
період з 01.07.2012 по 31.03.2013 з урахуванням
індексу інфляції. Тобто реалізоване
позивачем право кредитора на стягнення
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення передбачає
необхідність застосування індексу
інфляції за весь час прострочення як
від'ємного, так і позитивного значення.

Оскільки за цей період показник
інфляції був як від'ємний так і
позитивний, а в середньому від'ємний,
зокрема 99,98%, тому правові підстави для
нарахування інфляційних втрат
відсутні, що не суперечить п. 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Наведене також узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною в постанові від
20.01.2011 р. у справі № 37/327.

Стосовно доводів відповідача про те, що
позивачем при визначенні розміру
заборгованості не було враховано
знижку в розмірі 5,5 % колегія зазначає
наступне.

06.02.2007 р. між позивачем та відповідачем
була укладена додаткова угода (додаток
до договору № 3) до договору, відповідно
до умов якої постачальник щомісячно
визначає та забезпечує абоненту
відшкодування його витрат, пов'язаних з
нарахуванням, збором, обліком та
розщепленням платежів населення за
водопостачання та водовідведення в
розмірі 5,5% від вартості поставлених та
спожитих абонентом послуг з
водопостачання та водовідведення, які
розраховуються по тарифах для житлових
організації.

Постачальник забезпечує відшкодування
витрат абонента шляхом зменшення
вартості наданих абоненту послуг з
водопостачання та водовідведення та
направляє абоненту платіжні документи
на сплату наданих йому послуг з
урахуванням знижки (п. п. 1, 2 додаткової
угоди до договору).

Згідно з п. 4 додаткової угоди до
договору даний порядок проведення
відшкодування житловим організаціям
витрат діє відповідно до Розпоряджень
Київської міської державної
адміністрації від 28.08.2002 р. № 1680 «Про
встановлення тарифів на послуги з
водопостачання та водовідведення», від
09.03.2004 р. № 355 «Про внесення змін та
доповнень до Розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
06.03.2001 р. № 396», від 30.10.2006 р. № 1576 «Про
погодження тарифів на комунальні
послуги з централізованого постачання
холодної води і водовідведення
холодної та гарячої води» в редакції
розпорядження КМДА від 15.12.2006 р. № 1786.

Встановлено, що вищезазначені
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації втратили
чинність до настання спірного періоду
(з 01.07.2012 р. по 31.03.2013 р.).

Враховуючи те, що вищезазначені
розпорядження Київської міської
державної адміністрації не діяли
протягом спірного періоду, враховуючи
п. 4 додаткової угоди до договору,
відсутні правові підстави для
проведення позивачем відповідачу
відшкодування витрат в розмірі 5,5 %.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення були
неправильно застосовані норми
матеріального права, неповно з'ясовані
обставини справи, а тому рішення суду
першої інстанції від 18.06.2014 р. у справі
№ 910/12483/13 підлягає частковому
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення 287 539,35 грн
заборгованості за надані послуги з
постачання питної (холодної) води та 3
250,01 грн 3% річних, в іншій частині позову
cлід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та,
беручи до уваги фактичні обставини
виникнення судового спору, витрати по
сплаті судового збору за подання і
розгляд апеляційної скарги
покладаються на сторони пропорційно
задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду м. Києва
від 18.06.2014 р. у справі № 910/12483/13
скасувати частково та прийняти нове
рішення.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація-110
Голосіївського району» (03028, м. Київ,
просп. Науки, будинок 11;
ідентифікаційний код: 26408187) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А;
ідентифікаційний код: 03327664)
заборгованість за надані послуги з
водопостачання та водовідведення в
розмірі 287 539 (двісті вісімдесят сім
тисяч п'ятсот тридцять дев'ять),35 грн, 3 %
річних в розмірі 3 250 (три тисячі двісті
п'ятдесят),01 грн, 5 815 (п'ять тисяч
вісімсот п'ятнадцять),79 грн витрати по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути з Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація-110
Голосіївського району» (03028, м. Київ,
просп. Науки, будинок 11;
ідентифікаційний код: 26408187) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А;
ідентифікаційний код: 03327664) 2 907 (дві
тисячі дев'ятсот сім),89 грн судового
збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду м. Києва
видати накази на виконання даної
постанови суду.

8. Матеріали справи № 910/12483/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

9. Копію постанови надіслати сторонам
та третій особі.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран