м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20919/14 21.10.14

За позовом публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» в особі
Київської міської філії

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Телесистеми
України"

про стягнення 7407, 80 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Крупка
Н.М.(дов. № 565 від 11.12.2013)

Від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 7407, 80 грн. у
зв`язку з неналежним виконанням умов
договору оренди нерухомого майна № 20-27
від 29.05.2013.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.10.2014 порушено провадження у
справі №910/20919/14 та призначено до
розгляду на 21.10.2014.

В судове засідання 21.10.2014 прибув
представник позивача, надав пояснення
по справі та подав додаткові докази по
справі. Представник позивача подав
заяву про зменшення позовних вимог у
зв»язку з добровільною сплатою
відповідачем після порушення
провадження у справі суми основного
боргу в розмірі 6 979, 27 грн. та просив в
цій частині провадження припинити.
Судом дану заяву прийнято, так як
відповідно до ст.22 ГПК позивач вправі
до прийняття рішення по справі
зменшити розмір позовних вимог.

В судове засідання 21.10.2014 представник
відповідача не прибув, але через
канцелярію подав відзив та клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв»язку з зайнятістю в іншому суді. Суд
відмовив в даному клопотанні, так
відповідач не навів доводів щодо
відсутності можливості прибути в суд
іншому представнику.

Ухвала суду від 06.10.2014 отримана
відповідачем 13.10.2014, що підтверджується
відміткою на звороті ухвали та
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 02 1 (в матеріалах
справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа розглянута за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2013 між ПАТ «Укртелеком» в особі
Київської міської філії(далі позивач,
орендодавець) та ТОВ «Телесистеми
України» (надалі - відповідач, орендар)
укладено договір оренди нерухомого
майна товариства (технологічні
приміщення) № 20-27, строк дії якого до
30.05.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору орендодавець
01.06.2013 за актом приймання-передачі
майна передав, а відповідач прийняв у
користування об'єкт оренди, а саме:
частину нежитлового приміщення,
розташованого в м. Києві на 2 поверсі 3-х
поверхового будинку №1 по вул.. Н.Ужвій
(АТС-460) загальною площею 2.0 м.кв.
-технологічних приміщень для
розміщення обладнання зв»язку (пункт 1.1
договору).

Пунктом 1.2 договору сторони обумовили,
що на їхні договірні відносини не
поширюється норми Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» і відповідні Методики до нього
щодо нарахування і використання
орендної плати.

Відповідно до п.3.1 договору орендна
плата встановлюється орендодавцем за
домовленістю сторін (за договірною
ціною) і становить 1 021,00 грн. за один
квадратний метр технологічних
приміщень, відповідно до додатку №3
орендна плата в місяць складає 2042.00 грн.
(в т.ч. ПДВ).

Відповідно до пункту 3.6 договору
орендна плата перераховується
орендарем у безготівковому порядку на
поточний банківський рахунок
орендодавця не пізніше 27 числі місяця,
наступного за розрахунковим, згідно з
рахунками, які виставляються
орендодавцем не пізніше 17 числі місяця,
наступного за розрахунковим та
надаються орендарю разом з актом про
надані послуги та податковою
накладною.

Окрім цього на підставі п.3.4 договору
відповідач взяв на себе зобов»язання
відшкодовувати позивачу витрати на
електроенергію.

Згідно з п.6.1.3 орендар зобов»язаний
своєчасно і в повному обсязі вносити
орендну плату та інші платежі,
передбачені цим договором.

Проте, в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором найму,
відповідач зобов'язання за договором
щодо своєчасного та повного внесення
орендних платежів належним чином не
виконує, у зв'язку з чим на момент
подачі позову до суду у нього перед
позивачем утворилась заборгованість у
розмірі 6 979, 27 грн. за квітень, травень і
червень 2014 року - неоплаченими
залишились рахунки позивача №825100/14-377
від 30.04.2014, 825100/14-484 від 31.05.2014 та №825100/14-594
від 30.06.2014, які отримані представником
відповідача Рябченко 19.05.2014. 15.06.2014 і
15.07.2014 відповідно.

Отже, внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна
плата -це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити
плату за житло. Наймач зобов'язаний
самостійно вносити плату за комунальні
послуги, якщо інше не встановлено
договором найму(ст. 815 ЦК України).

Факт наявності основного боргу у
відповідача перед орендодавцем в сумі 6
979, 27 грн. на дату звернення позивача до
суду з даним позовом до суду належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований.

Однак після звернення позивача до суду
відповідач 08.10.2014 платіжними
дорученнями №4024,4025 та 4023 ( в матеріалах
справи) добровільно погасив основну
існуючу заборгованість з орендної
плати та інших платежів в сумі 6 979, 27
грн. , у зв»язку з чим позивач просить
припинити провадження в цій частині.

Суд припиняє провадження в цій частині.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі за відсутності
предмету спору.

Пунктом 4.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» визначено, що
припинення провадження у справі- це
форма закінчення розгляду
господарської справи без прийняття
судового рішення у зв»язку з
виявленням після порушення
провадження у справі обставин, з якими
закон пов»язує неможливість судового
розгляду справи.

Згідно з п.4.4 вказаної Постанови
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв»язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору( наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу, тощо), якщо між сторонами у
зв»язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи те, що основна
заборгованість з орендної плати та
інших платежів в сумі 6 979, 27 грн.
відповідачем погашена позивачу після
дати звернення останнього до суду з
цим позовом, тобто станом на вказану
дату предмет спору у позовних вимогах
про стягнення вказаної суми існував,
суд припиняє провадження у цій частині
позову на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК
України. При цьому суд враховує, що
припинення провадження у справі не
суперечить вимогам закону і не порушує
чиї-небудь права та охоронювані
законом інтереси.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні збитки в сумі
164,53 грн.та 3% річних в сумі 31,10 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача інфляційні
збитки складають 164,53 грн.та 3% річних
31,10 грн.Суд вважає даний розрахунок
обґрунтованим та задовольняє позовні
вимоги в цій частині.

Також позивач просять стягнути з
відповідача пеню в сумі 232,90 грн.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем є доведеним, у позивача є
всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбаченої
договором пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу у відповідності з п.
8.2 договору.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у
разі наявності заборгованості по
орендній платі чи іншим витратам за
договором за попередній місяць станом
на 27 число поточного місяця орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової стави НБУ,
починаючи з 28 числа поточного місяця до
дати погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач своєчасно не
погасив заборгованість, яка у нього
утворилась перед позивачем за
орендовані приміщення, останній
нарахував відповідачеві пеню на
підставі пункту 8.2. договору, яка
складає 232,90 грн. З цією сумою суд
погоджується, так як позивачем вона
розрахована арифметично вірно.

Доводи відповідача про те, що він не
отримував рахунки позивача на оплату
оренди та інших платежів, а тому у нього
прострочення немає, судом оцінюються
критично, суд з ними не погоджується.

Отримання орендарем рахунків на оплату
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, зокрема ,поштовими
повідомлення про вручення
представнику Рябченко. окрім цього,
відповідно до ст. 286 ГК України орендна
плата -це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Наймач зобов'язаний
самостійно вносити плату за комунальні
послуги, якщо інше не встановлено
договором найму(ст. 815 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача в дохід державного бюджету
України стягуються понесені позивачем
витрати по сплаті держмита та
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, п.1-1.ч.1 ст.80, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження в частині
стягнення на користь публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
в особі Київської міської філії з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Телесистеми
України" основного боргу в розмірі 6979,27
грн. у зв»язку з відсутністю предмета
спору.

2. В іншій частині позов публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
в особі Київської міської філії
задовольнити в повному обсязі.

3. Стягнути товариства з обмеженою
відповідальністю «Телесистеми
України» (02094, м. Київ, вул.
Червоногвардійська , буд. 27-А, ( 02098, м.
Київ, вул. Ю.Шумського, буд.1-А,) )) на користь публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
в особі Київської міської філії (01033, м.
Київ, Голосіївський район, вул..
Горького, буд. 40, )
інфляційні збитки в сумі 164(сто
шістдесят чотири) грн. 53 коп., 3% річних в
сумі 31 (тридцять одна) грн..10 коп., пеню в
сумі 232(двісті тридцять дві) грн. 90 коп.
та судовий збір в сумі 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн..00 коп.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Повний текст рішення складено 27.10.2014

Суддя
Л.Д. Головатюк