ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
Справа № 915/1476/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської
області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача -
Ященко Р.Ю. дов. № 14-135 від 13.05.2014

за участю представника відповідача -
Ходикіна М.М. дов. №09-01/21 від 21.03.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу,

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль", 54002, м. Миколаїв,
вул. Каботажний узвіз, буд. 18

про: стягнення заборгованості у
розмірі 456 633,31 грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення з Публічного
акціонерного товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" пені в розмірі 371
713,46 грн., 79 093,90 грн. - 3 % річних та
інфляційні втрати в розмірі

5 825,95 грн.

Відповідач у наданому відзиві на
позовну заяву та доповненнях до
відзиву просить суд у задоволенні
позовних вимог відмовити та зазначає,
що відповідач у відповідності до п.3.4
Договору зобов'язаний здійснити
остаточний розрахунок до 14 - го числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу але при умові зазначення
сторонами обсягів фактично
використаного газу в актах за кожен
місяць поставки які мають бути
підписані і повернуті ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» не пізніше 8-го
числа ПАТ «Миколаївська ТЕЦ».
Зобов'язання щодо оплати по Договору
виникає саме з вказівки на подію -
узгодження обсягів та ціни газу у
відповідних актах шляхом їх підписання
сторонами, а тому прострочення по
Договору виникає після настання цієї
події. Також, відповідач зазначає, що
газ за Договором використовувався
відповідачем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживалась
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
про що свідчать відповідні акти
приймання - передачі природного газу. У
відзиві на позовну заяву та
доповненнях до відзиву відповідач
вказує, що позивачем не вірно визначені
періоди нарахування пені, 3% річних ,
інфляційних втрат та надає свій
контррозрахунок.

Відповідач 16.10.2014 року до відділу
документального забезпечення
господарського суду Миколаївської
області надав клопотання про зменшення
розміру пені в якому вказує, що ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ» є стратегічно
важливим та соціально значимим
теплопостачальним підприємством м.
Миколаєва. Вказує, що станом на 01.01.2014
року заборгованість споживачів
теплової енергії перед ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ» збільшилась до 30 529
102,36 грн. Також, за даними звіту про
фінансові результати за 6 місяців 2014
року ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» зазнало
збитків від звичайної діяльності за
звітний період у розмірі 2 077 000 грн. та
непокритий збиток минулих років, за
балансом на 30.06.2014 року, складає 39 545 000
грн., при цьому статутний капітал
становить 62 513 000 грн. У випадку сплати
штрафних санкцій зачіпаються не лише
майнові інтереси ПАТ «Миколаївська
ТЕЦ», а й інші інтереси. Також, на момент
подачі позовної заяви ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ» повністю виконало
свої договірні зобов'язання щодо
сплати поставленого природного газу.

У відповідності до ст. 77 ГПК України у
судовому засіданні 06.10.2014
оголошувалась перерва.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного:

28.12.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" та
Публічним акціонерним товариством
"Миколаївська теплоелектроцентраль"
було укладено договір купівлі - продажу
природного газу № 13/2481-БО-22 (далі -
Договір), відповідно до умов якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ
ЗЕД , або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»,
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього Договору (п. 1.1 Договору). Газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(п.1.2 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено,
що оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 6.3 Договору,
в платіжних дорученнях покупець
повинен обов'язково зазначити номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
за цим Договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
Договором.

У п. 11.1 сторони передбачили, що
договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

Приписами ст. 655 ЦК України визначено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Так, на виконання вимог Договору
позивач протягом січня - квітня, жовтня
- грудня 2013 року поставив
відповідачеві імпортований природний
газ на загальну суму 30 955 298,44 грн., що
підтверджується 7-ма актами приймання -
передачі природного газу:

- Акт приймання - передачі
природного газу за січень 2013 року на
суму

6927339,70 грн. (а.с. 21);

- Акт приймання - передачі
природного газу за лютий 2013 року на
суму

5179188,70 грн. (а.с. 22);

- Акт приймання - передачі
природного газу за березень 2013 року на
суму

5016027,94 грн. (а.с. 23);

- Акт приймання - передачі
природного газу за квітень 2013 року на
суму

2386808,83 грн. (а.с. 24);

- Акт приймання - передачі
природного газу за жовтень 2013 року на
суму

2593752,56 грн. (а.с. 25);

- Акт приймання - передачі
природного газу за листопад 2013 року на
суму

3387982,26 грн. (а.с. 26);

- Акт приймання - передачі
природного газу за грудень 2013 року на
суму

5464198,45 грн. (а.с. 27).

Вказаний товар був отриманий
відповідачем, що підтверджується
підписом уповноваженої особи на
вказаних актах та засвідчені печаткою
підприємства.

Відповідно до умов договору,
відповідач за отриманий природний газ
у січні 2013 р. повинен був здійснити
остаточну оплату до 14.02.2013, у лютому 2013
року газу - до 14.03.2013 , у березні 2013 року -
до 14.04.2013 , у квітні 2013 року - до 14.05.2013, у
жовтні 2013 року - до 14.11.2013 року, у
листопаді 2013 року - до 14.12.2013 року, у
грудні 2013 року - до 14.01.2014 року.

Відповідач всупереч умовам договору
розрахувався за спожитий природний газ
не своєчасно, що і зумовило звернення
позивача до суду з позовом про
стягнення штрафних санкцій.

У відповідності до вимог ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України обумовлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, задоволенню інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушеннями умов,
зазначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що
у разі невиконання покупцем умов п.6.1
цього Договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1 умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

У відповідності до п. 9.3 Договору,
строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим Договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років.

За неналежне виконання вимог Договору
в частині своєчасної оплати вартості
отриманого газу позивач нарахував та
просить суд стягнути з відповідача
пеню в розмірі 371713,46 грн. за період з
14.02.2013 року по 15.01.2014 року.

Відповідач в наданому клопотанні
просить суд на підставі ст. 551 ЦК
України, ст. 218, 219, 233 ГК України зменшити
розмір пені, у зв'язку з цим слід
зазначити наступне.

Право суду, приймаючи рішення,
зменшувати у виняткових випадках
розмір штрафу, який підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
передбачене пунктом 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України. При цьому, вказана
процесуальна норма застосовується
виключно у сукупності з нормами права
матеріального, які передбачають
можливість зменшення розміру пені, а
саме частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. За
приписами статті 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551
Цивільного кодексу України унормовано,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Отже, вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання господарський
суд об'єктивно оцінює, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, котрі заслуговують
на увагу, ступеню виконання
зобов'язання, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначний період
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки таким наслідкам, поведінки
винної сторони, зокрема вжиття чи
невжиття нею заходів до виконання
зобов'язання, негайне добровільне
усунення нею порушення та його
наслідків тощо. При цьому наявність
обставин, що мають істотне значення,
при застосуванні зазначених правових
норм, вирішується на підставі оцінки
судом усіх матеріалів справи.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи відсутність
негативних наслідків, викликаних
простроченням виконання зобов'язання,
та беручи до уваги не значний період
прострочення відповідачем оплати
отриманого газу, та оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
понесення іншими особами збитків,
внаслідок порушення відповідачем
свого зобов'язання з оплати вартості
отриманого за Договором природного
газу, та відсутні докази понесення
позивачем значних негативних
наслідків внаслідок порушення
відповідачем свого зобов'язання з
оплати вартості отриманого за
Договором природного газу, то суд
вважає за можливе зменшити розмір пені
яка підлягає стягненню з відповідача
до 185856,73 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач згідно наданого до суду
розрахунку (а.с. 9 - 12) нарахував та
просить суд стягнути з відповідача 3%
річних в розмірі 79093,90 грн. нарахованих
за період з 14.02.2013 року по 15.01.2014 року,
розмір яких підлягає частковому
задоволенню.

Так, за підрахунком суду
здійсненого за допомогою програми
«Законодавство» та з урахуванням
вірного визначення кількості днів
прострочення розмір 3% річних які
підлягають задоволенню становить 78869,29
грн. за період з 14.02.2013 року по 15.01.2014
року.

Позовні вимоги щодо стягнення 3%
річних в розмірі 224, 61 грн. (79093,30 грн. -
78869,29 грн.) задоволенню не підлягають.

Згідно наданого до позовної заяви
розрахунку позивач просить суд
стягнути інфляційні за листопад 2013
року, які нараховані за зобов'язаннями
жовтня 2013 року та інфляційні грудня 2013
року, які нараховані за зобов'язаннями
листопада в розмірі 5825,95 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних в
розмірі 5825,95 грн. суд приходить до
висновку, що вказані вимоги
задоволенню не підлягають оскільки,
згідно Роз'яснення Вищого
Арбітражного Суду України "Про деякі
питання, пов'язані з застосуванням
індексу інфляції» № 02-5/223 від 12.05.1999
року (зі змінами та доповненнями) та
Рекомендацій відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ викладених у
листі Верховного Суду України № 62-97Р
від 03.04.1997 року, індекс інфляції є
змінною величиною, позивач, який бажає
стягнути збитки з урахуванням цього
індексу, повинен у кожному конкретному
випадку подати господарському суду
обґрунтований розрахунок відповідної
суми. При здійсненні розрахунку
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс інфляції розраховується не на
кожну дату місяця, а в середньому на
місяць. Індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат.
Отже при стягненні інфляційних за
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання, якщо термін
прострочення становить менше ніж
місяць, то індекс інфляції при
визначенні заборгованості не
нараховується, вказана правова позиція
також зазначена в Постанові Вищого
Господарського Суду України по справі
№ 29/75-10-1823 від 24.11.2010 року та по справі №
4/54-10-18-18 від 19.01.2011 року.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
інфляційних за період листопад,
грудень 2013 року в розмірі 5825,95 грн.,
задоволенню не підлягають, оскільки
термін прострочення зобов'язань за
жовтень 2013 року становить 11 днів, за
листопад 2013 року 2 дні, тобто
нарахування інфляційних втрат позивач
безпідставно здійснює у терміни які є
меншими ніж місяць.

Заперечення відповідача стосовно
того, що зобов'язання щодо оплати по
Договору виникає тільки після
підписання актів сторонами є
безпідставним та відхиляється судом.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено,
що - суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені
частково, то судові витрати підлягають
покладенню на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 77, 82, 82-1, 84,
85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І
Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" (54002, м. Миколаїв,
вул. Каботажний узвіз, буд. 18, відомості
про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6,
відомості про розрахункові рахунки
відсутні, ) 3% річних в
розмірі 78 869,29 грн., пені в розмірі 185 856,73
грн. та 9011,21 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог
відмовити.

Повний текс рішення
складено 24.10.2014 року

Суддя
Н.О. Семенчук