КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Справа№ 911/1956/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання
Громак В.О.

від позивача - Мацегорін А.О.; від
відповідача - не з'явився; від третьої
особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України»

на рішення господарського суду
Київської області від 25.07.2014 р.

по справі № 911/1956/14 (суддя - Горбасенко
П.В.)

за позовом дочірньої компанії «Газ
України» Національної

акціонерної компанії «Нафтогаз
України»

до комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України

про стягнення 100 218,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 25.07.2014р. позов
задоволено частково. Стягнуто з
комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради на користь
дочірньої компанії «Газ України»
національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» 91 176,96 грн. 3 % річних
та 1 823,54 грн. судового збору. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
дочірня компанія «Газ України»
національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 25.07.2014р. по справі № 911/1956/14 в
частині відмови у стягненні 3% річних
нарахованих на грошове зобов'язання у
вигляді пені та прийняти в нове рішення
про задоволення позову у повному
обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014р.
відновлено дочірній компанії «Газ
України» національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» строк
подання апеляційної скарги, апеляційну
скаргу прийнято до провадження.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014р., у
зв'язку із виходом судді Кропивної Л.В з
відпустки, яка входять до складу
постійної колегії суддів, сформовано
колегію у складі: головуючий суддя
Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В. та
Смірнова Л.Г.

Комунальне підприємство
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної та Міністерство
енергетики та вугільної промисловості
України своїх представників в судове
засідання не направили, про причини
неявки суд не повідомили, про час та
місце розгляду справи належним чином
повідомлені.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

За таких обставин, розгляд справи
проводиться за відсутності
представників відповідача та третьої
особи, які належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

27.12.2010р. між дочірнім підприємством
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (постачальник) та комунальним
підприємством «Києво-Святошинська
тепломережа» Київської обласної ради
(Покупець) було укладено договір
поставки природного газу для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання № 06/10-2975 ТЕ-17, за умовами
якого постачальник зобов'язався
передати покупцеві імпортований
природний газ, а покупець прийняти та
оплатити природний газ на умовах
договору.

Відповідно до п. 4.1 договору остаточний
рахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюються на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Як свідчать матеріали справи, рішенням
господарського суду Київської області
від 16.05.2012р. у справі № 23/025-12 за позовом
дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до комунального
підприємства «Києво-Святошинська
тепломережа» Київської обласної ради
про стягнення 4 599 900,67грн., яке набрало
законної сили, встановлено, що на
виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ, що підтверджується
актами передачі-приймання природного
газу для надання населенню та
релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання
від 31 січня 2011 року (на суму 1235514,30 грн.),
від 28 лютого 2011 року (на суму 1394803,34 грн.),
від 31 березня 2011 року (на суму 1187924,88
грн.), від 30 квітня 2011 року (на суму 284068,91
грн.), а всього, на загальну суму 4102311,43
грн.; відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконав, в результаті
чого за ним утворилась заборгованість
у розмірі 4102311,43 грн. Позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача - 4 102
311,43грн. заборгованості, 158283,59грн. пені,
61 525,71 грн. інфляційних втрат, 119 496,36 грн.
3% річних та 64 380,00 грн. судового збору, в
іншій частині позовних вимог
відмовлено. /а.с. 15-21/.

Відповідно до частини 3 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

На момент судового розгляду даної
справи борг відповідача перед
позивачем за поставлений згідно
договору поставки природного газу для
надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання № 06/10-2975 ТЕ-17
від 27.12.2010р. природний газ погашено
повністю у розмірі 4 102 311,43грн., зокрема:
1 573 100грн. сплачено 26.11.2012р. та 2 529 211,43грн.
сплачено 21.12.2012р., що підтверджується
виписками з рахунку. /а.с. 39-40/.

Предметом даного позову є вимоги про
стягнення з відповідача 100 218,42 грн. 3%
річних нарахованих на пеню за період з
16.03.2012р. по 16.05.2014р.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодекс України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В той же час пенею відповідно до статті
546 Цивільного кодексу України є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» грошове
зобов'язання - зобов'язання боржника
сплатити кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
правочину (договору) та на інших
підставах, передбачених
законодавством України. До грошових
зобов'язань відносяться також
зобов'язання щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів),
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
зобов'язання, що виникають внаслідок
неможливості виконання зобов'язань за
договорами зберігання, підряду, найму
(оренди), ренти тощо та які мають бути
виражені у грошових одиницях. До складу
грошових зобов'язань боржника, в тому
числі зобов'язань щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів),
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування, не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду, а також зобов'язання, які виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю і
здоров'ю громадян, зобов'язання з
виплати авторської винагороди,
зобов'язання перед засновниками
(учасниками) боржника - юридичної особи,
що виникли з такої участі. Склад і
розмір грошових зобов'язань, у тому
числі розмір заборгованості за
передані товари, виконані роботи і
надані послуги, сума кредитів з
урахуванням відсотків, які
зобов'язаний сплатити боржник,
визначаються на день подання до
господарського суду заяви про
порушення справи про банкрутство, якщо
інше не встановлено цим Законом.

Зазначеної правової позиції
дотримується і Верховний суд України у
постанові від 18.02.2014р. у справі №3-2гс14.

Таким чином, твердження позивача про
те, що пеня є грошовим зобов'язанням і
на неї можна нараховувати 3% річних в
порядку частини 2 статті 625 Цивільного
кодексу України є таким, що не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

За таких обставин, відсутні підстави
для стягнення 3% річних нарахованих на
пеню у розмірі 158 283,29грн.

Разом з цим, відповідно до постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Враховуючи дату повного виконання
грошового зобов'язання, то судом
правомірно стягнуто 3% річних
нарахованих за період до 20.12.2012р.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що
господарським судом Київської області
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
повно з'ясовано та доведено обставини,
що мають значення для справи, зроблені
висновки відповідають дійсним
обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі
Київським апеляційним господарським
судом до уваги не приймаються з огляду
на те, що вони є необґрунтованими та
такими, що спростовуються матеріалами
справи.

За наведених у даній постанові
обставин, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що відсутні підстави
для зміни чи скасування рішення
господарського суду Київської області
від 25.07.2014 р. у справі № 911/1956/14.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Київської області від 25.07.2014 р. у справі
№ 911/1956/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи № 911/1956/14 повернути
до господарського суду Київської
області.

3. Копію постанови надіслати сторонам у
справі.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Л.В. Чорна

Судді
Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова