м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Аграрний фонд»
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Дочірнє підприємство
Державної акціонерної компанії «Хліб
України» «Криворізьке хлібоприймальне
Про стягнення 100 889,15 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники учасників судового
Від позивача: Деруга Н.О. представник за
довіреністю № 135 від 06.05.14.
Від відповідача: Пронін О.А.
представник за довіреністю № 356 від
Від третьої особи: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Аграрний фонд» (далі - позивач) до
Аграрного фонду (далі - відповідач) про
стягнення 100 889,15 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що відповідачем
не сплачено в повному обсязі грошові
кошти за Договором № 117/11 від 19.04.11. за
надані послуги зберігання.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.04.14. порушено провадження у
розгляду на 23.09.14., на підставі ст. 27 ГПК
України було залучено до участі в
розгляді даної справи в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Дочірнє підприємство Державної
акціонерної компанії «Хліб України»
«Криворізьке хлібоприймальне
підприємство» (далі - третя особа).
22.09.14. представником позивача через
відділ діловодства суду було подано
письмові пояснення по справі.
22.09.14. представником відповідача через
відділ діловодства суду було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому Державна спеціалізована
бюджетна установа «Аграрний фонд»
проти позову заперечує з підстав того,
що у останнього відсутнє належне
бюджетне фінансування.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.09.14. на підставі ст. 77 ГПК
України розгляд справи було відкладено
06.10.14. позивачем через відділ
діловодства суду було подано заяву, в
якій позивач викладає прохальну
частину позовної заяви вказуючи
правову природу пред'явленої до
Судом встановлено, що
матеріально-правова вимога викладена у
позові та підстави позову залишились
незмінними, а тому розгляд справи
здійснюється щодо вимог заявлених у
позові з урахуванням зазначеної заяви.
В судовому засіданні 09.10.14.
представником позивача було
підтримано свої позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому
засіданні 09.10.14. проти позову
Представник третьої особи в судове
засідання 09.10.14. не з'явився, заяв чи
клопотань не подав і не надіслав,
письмових пояснень по справі не надав,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
В судовому засіданні 09.10.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -
19.04.11. між третьою особою (далі -
Зерновий склад) та відповідачем (далі -
Поклажодавець) було укладено Договір №
117/11 складського зберігання зерна (далі
- Договір), відповідно до умов якого (п.
1.1) Поклажодавець зобов'язався передати
на зберігання Зерновому складу зерно
пшениці, жита, ячменю, кукурудзи
(об'єктів державного цінового
регулювання), якість яких відповідає
діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою
вагою в кількості, яка визначена по
фактичній кількості зерна, що надійшло
на карточку Поклажодавця і
засвідчується відповідними
складськими документами, а зерновий
склад зобов'язується прийняти таке
зерно для зберігання на визначених
Договром умовах і в установлений строк
повернути його Поклажодавцеві або
особі, зазначеній ним як одержувач, у
стані, передбаченому Договором та
Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 8.1 (в редакції Додаткового договору
від 2012 року до Договору, Додаткового
договору від 31.12.12. до Договору та
Додаткового договору від 31.12.13. до
Договору) з моменту підписання та
скріплення печатками (19.04.11.) і діє до
31.12.14., але у будь-якому разі до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
в повному обсязі. Дія Договору
розповсюджується на відносини між
сторонами, що виникли з 01.03.11.
Відповідно до п. 3.1.5 Договору, Зерновий
склад зобов'язаний видати складські
документи на зерно не пізніше
наступного робочого дня після
прийняття його на зберігання. У разі
видачі простого або подвійного
складського свідоцтва Зерновий склад
здійснює страхування зерна від ризиків
випадкової загибелі, знищення, нестачі,
пошкодження та втрат за дорученням і за
рахунок коштів Поклажодавця.
Матеріали справи містять прості
складські свідоцтва на зерно від 01.08.07.
№ 045521, № 045522 та складські квитанції на
зерно від 27.09.11. № 203 та № 274, від 28.12.11. №
235 та № 328, від 22.08.13. № 101 та № 102, від
27.09.13. № 123, № 124, № 125, які відповідно до
п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні» та розділу 3
Положення про обіг складських
документів на зерно, затвердженого
наказом Міністерства аграрної
політики від 27.06.03. № 198 є
товаророзпорядчим документом, що
видається зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу.
Підставою для видачі складської
квитанції на зерно є угода про
зберігання зерна, укладена між
зерновим складом, та поклажодавцем та
факт прийняття зерна зберігання.
Згідно з п. 4.1 Договору, розрахунки
відшкодування витрат по зберіганню
проводяться в грошовій формі з
урахуванням податку на додану
вартість. Відшкодування витрат по
зберіганню зернового складу
здійснюється Поклажодавцем за рахунок
Пунктом 4.3 Договору (в редакції
Додаткового договору від 10.07.11. до
Договору) встановлено, що вартість
зберігання за місяць календарних днів
становить 17,50 грн. за тонну.
Ціна Договору становить 18 705,23 грн. (п. 4.7
Додатковим договором від 2012 року до
Договору сторонами п. 5.4 Договору
викладено в наступній редакції:
Поклажодавець сплачує вартість послуг
зі зберігання зерна з дати передачі
зерна Поклажодавця на зберігання
Зерновому складу згідно актів
передавання-приймання до договору
складського зберігання зерна на
підставі актів виконаних робіт, за
умови надходження на рахунок
Поклажодавця коштів з Державного
бюджету на зазначені цілі.
Згідно з п. 7.1 Договору, строк
зберігання зерна - до пред'явлення
вимоги Поклажодавцем.
З матеріалів справи вбачається, що за
період з 01.03.14. по 12.05.14. на зберіганні
Зернового складу знаходилось 149,196 тонн
зерна пшениці 2 класу врожаю 2013 року,
676,889 тонн зерна пшениці 3 класу врожаю
2013 року, 1 070,328 тонн зерна пшениці 5 класу
врожаю 2013 року, 96,425 тонн зерна пшениці 6
класу врожаю 2013, року, 214,937 тонн зерна
пшениці 3 класу врожаю 2012 року, 34,982 тонн
зерна пшениці 4 класу 2007 року врожаю.
Судом встановлено, що відповідачу було
надано акти виконаних робіт з
розрахунками обсягів коштів
зберігання зерна за період з 01.03.14.
по 12.05.14. за Договором на загальну суму
100 889,15 грн. Вказано підтверджено
29.07.14. між позивачем (далі - Новий
кредитор) та Зерновим складом (далі -
Первісний кредитор) було укладено
Договір № 388-05/14 про відступлення права
вимоги (далі - Договір про відступлення
права вимоги), відповідно до умов якого
(п. 1.2) Новий кредитор одержує право
замість Первісного кредитора вимагати
від Боржника належного виконання всіх
зобов'язань за Договором.
Під зобов'язанням Боржника
(відповідача) розуміється грошове
зобов'язання в сумі 100 889,15 грн., що
виникло на підставі Договору (п. 2.2
Договору про відступлення права
Відповідно до п. 6.1 Договору про
відступлення права вимоги, він
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками
(29.07.14.) та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за
Крім того, матеріали справи містять
повідомлення відповідача про
відступлення права вимоги третьою
особою позивачу (отримано відповідачем
за вх. № 2364 від 04.08.14.).
Спір у справі виник в зв'язку з
неоплатою відповідачем наданих послуг
зберігання за Договором за період з
01.03.14. по 12.05.14. в розмірі 100 889,15 грн.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою даний
Договір є договором складського
зберігання.

Відповідно до 957 ЦК України за
договором складського зберігання
товарний склад зобов'язується за плату
зберігати товар, переданий йому
поклажодавцем, і повернути цей товар у
схоронності. Договір складського
зберігання, укладений складом
загального користування, є публічним
договором. Договір складського
зберігання укладається у письмовій
формі. Письмова форма договору
складського зберігання вважається
дотриманою, якщо прийняття товару на
товарний склад посвідчене складським
документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за
зберігання та строки її внесення
встановлюються договором зберігання.

Таким чином, заборгованість
відповідача за Договором становить 100
889,15 грн.

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

За приписами ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням (ст.
516 ЦК України).

Позивач звернувся до відповідача з
вимогою № 1433 від 06.08.14. (отримано
позивачем 06.08.14. за вх. № 2404) сплатити
наявну за Договором заборгованість.

Лисом № 41-07/1498 від 18.08.14. відповідач
надав позивачу відповідь, в якій
послався на відсутність бюджетного
фінансування та на неможливість
здійснити оплату.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідач прийняв замовлені
ним послуги однак не оплатив їх
вартості, грошові кошти в розмірі 100 889,15
грн. підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

При цьому, судом враховано, що
відповідач проти розміру пред'явленої
до стягнення заборгованості не
заперечував.

Доводи відповідача в яких він
посилається на затримку бюджетного
фінансування як на підставу для
відмови в позові не приймаються судом
до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 617 ЦК
України та частини другої статті 218 ГК
України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, відсутність у
боржника необхідних коштів. Така
правова позиція відповідає статті 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав людини та основних свобод та
рішенням Європейського суду з прав
людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі
справи "Бакалов проти України" від 30.11.04.

Аналогічної правової позиції Вищий
господарський суд України висловлює у
своєму інформаційному листі від 13.07.12.
№ 01-06/908/2012.

Крім того, дослідивши умови Договору,
за приписами якого оплата послуг
відбувається за умови надходження на
рахунок Поклажодавця коштів з
Державного бюджету на зазначені цілі,
суд дійшов висновку, що наведена умова
Договору не є підставою для звільнення
відповідача від обов'язку оплатити
прийняті послуги, адже з урахуванням
приписів ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу
України, надходження коштів з
державного бюджету не є подією яка має
неминуче настати зі спливом певного
періоду, а тому не може бути
відкладальною умовою та не створює для
сторін цивільних прав та обов'язків
щодо визначення строку оплати.

Матеріалами справи підтверджується та
відповідачем не спростовано, що
Поклажодавець в порушення покладеного
на нього законом та Договором обов'язку
по оплаті наданих послуг не виконав, в
зв'язку з чим заборгованість
останнього становить 100 889,15 грн., яку
відповідачем станом на час прийняття
судового рішення не погашено,
внаслідок чого позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м.
Київ, вул. Грінченка, б. 1;
ідентифікаційний код 33642855) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул.
Б.Грінченка, б. 1; ідентифікаційний код
38926880) заборгованість в розмірі 100 889 (сто
тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн.
15 коп. та 2 017 (дві тисячі сімнадцять) грн.
77 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.10.14.

Суддя
Т.М. Ващенко