КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/14320/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників:

від позивача: Ісмайлов Р.Н. -
представник за довіреністю,

від відповідача: представник не
з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 01.08.2014 р.

у справі №910/14320/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Олександрівська фабрика
діаграмних паперів"

до Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач"

про стягнення 247 631,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Олександрівська фабрика
діаграмних паперів" (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач"
(далі-відповідач) про стягнення 247 631,77
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на виконання умов Договору
поставки №ЦХП-02-02113-01 від 19.03.2013р.
поставив відповідачу товар, а останній
свого грошового зобов'язання з його
оплати належним чином не виконав, в
зв'язку із чим за відповідачем виникла
заборгованість у розмірі 241 343,33 грн.
Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 6 288,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01.08.2014 року позов задоволено.

Присуджено до стягнення з Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Олександрівська фабрика діаграмних
паперів" основний борг у розмірі 241 343,33
грн., пеню у розмірі 6 288,44 грн. та судовий
збір у розмірі 4 952,65 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 01.08.2014р.,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначене рішення суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає
перегляду рішення суду першої
інстанції.

Учасники процесу були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, про що свідчать наявні в
матеріалах справи докази. Однак,
відповідач наданим йому процесуальним
правом не скористався та в судове
засідання не з'явися, своїх повноважних
представників не направив, про причини
своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання з розгляду
апеляційної скарги, судова колегія
вважає за можливе розглянути подану
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідача.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню чи зміні з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
19.03.2013р. між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
замовником, був укладений Договір
поставки №ЦХП-02-02113-01 (надалі - Договір),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність, а замовник прийняти та
оплатити продукцію, найменування,
марка й кількість якої вказується в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору, на умовах, що
викладені у цьому договорі.

Відповідно до п.4.1Ддоговору ціна
визначається даним договором і
приймається сторонами: в національній
валюті України - гривні, на умовах СРТ
(Перевезення сплачено до…) пункт
призначення - матеріальний склад ДП
"Укрзалізничпостач", м. Фастів, вул.
Шевченка, 48 відповідно до вимог
"Інкотермс" (ред. 2010 р.). Постачання
здійснюється за цінами, передбаченими
у специфікації до даного договору. Ціна
продукції, узгоджена у специфікації до
даного договору, включає вартість
продукції, тари, всі податки і збори
передбачені чинним законодавством,
транспортні витрати постачальника
згідно п. 5.1 даного договору.

Загальна сума даного Договору на
момент його підписання складає - 1 134
979,56 грн., крім того ПДВ 20% - 226 995,91 грн.,
всього - 1 361 975,47 грн. (п. 4.3 Договору).

Згідно із п.5.1 Договору постачальник
здійснює поставку продукції
автомобільним транспортом або
залізничним транспортом загального
користування на умовах CPT (Перевезення
сплачено до…) пункт призначення -
матеріальний склад ДП МТЗЗТУ
"Укрзалізничпостач", м. Фастів, вул.
Шевченка, 48 відповідно до умов
"Інкотермс" (ред. 2010р.).
Вантажовідправником продукції може
бути третя особа, зазначена
постачальником.

Поставка продукції проводиться
партіями протягом терміну дії
договору, тільки після письмової
рознарядки замовника, яка вважається
дозволом на поставку та є
підтвердженням замовника до прийому
продукції. Відповідальність за
достовірність інформації, яка
вказується у рознарядці, несе замовник.

Рознарядка надається постачальнику в
оригіналі та з застосуванням
факсимільного зв'язку. Після отримання
рознарядки по факсу постачальник
повинен протягом доби направити
замовнику копію отриманої рознарядки з
відміткою, що підтверджує її отримання,
або іншим чином підтвердити її
отримання.

Кожна партія продукції постачається
протягом 10 (десяти) календарних днів з
дати письмової рознарядки замовника,
якщо інше не вказано у рознарядці.

Матеріальні витрати, що виникли при
поверненні продукції, яка не була
письмово заявлена, покладаються на
постачальника.

Замовник не несе відповідальності за
ненадання рознарядок (надання не в
повному обсязі), якщо це є наслідком
зміни планів постачання та
фінансування замовника. (п. 5.2 Договору).

Пунктом 5.3 Договору сторони
передбачили, що датою поставки
продукції вважається дата приймання
цієї продукції замовником на
матеріальному складі ДП МТЗЗТУ
"Укрзалізничпостач" у м. Фастові, що
підтверджується належно оформленою
видатковою накладною і довіреністю або
Актом прийому передачі продукції.

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за
кожну партію поставленої продукції по
даному договору проводиться
замовником протягом 75 банківських днів
після дати поставки партії продукції, у
відповідності з рахунком-фактурою на
дану партію, обумовлену згідно з п. 5.2
Договору. Датою оплати вважається дата
відправлення коштів замовником за
банківськими реквізитами
постачальника (п. 6.2 Договору).

У відповідності до п.7.1 Договору
приймання продукції замовником
здійснюється на підставі
підтвердження наступних документів:

- рахунку-фактури;

- видаткової накладної або акту
прийому-передачі, підписаного
представником постачальника, який
замовник повинен підписати після
прийняття продукції;

- податкової накладної;

- товарно-транспортної накладної або
накладної (залізничної);

- документів, що підтверджують якість
продукції і зазначені у п. 2.2 договору,
крім копії сертифікату відповідності
на бланку Держспоживстандарту, яка
надається з першою партією продукції.
При поставці наступних партій
продукції надається ксерокопія
сертифікату відповідності;

- пакувальник аркушів (при наявності).

Умовами п.7.2 Договору передбачено, що
приймання продукції по кількості і
якості проводиться замовником або
кінцевим одержувачем продукції -
структурним підрозділом залізниці
відповідно до інструкцій №П-6 від 15.06.65
р. "О порядке приемки продукции
производственно-техничекого
назначения и товаров народного
потребления по количеству" та
інструкції №П-7 від 25.04.66 р. "О порядке
приемки продукции
производственно-техничекого
назначения и товаров народного
потребления по качеству", затверджених
Держарбітражем з наступними змінами та
доповненнями.

20.03.2013р. між сторонами було укладено
Додаткову угоду №1 до Договору згідно
п.п. 1, 2 якої сторони погодили
специфікацію №1 анулювати та включити
до даного договору специфікацію №2 на
суму: 1 083 389,58 грн., крім того ПДВ 20% - 216
677,92 грн., всього - 1 300 067,50 грн.

Крім того, відповідно до п. 2 Додаткової
угоди сторони погодили п. 4.3 Договору
викласти в наступній редакції:
"Загальна сума даного договору складає:
1 083 389,58 грн., крім того ПДВ 20% - 216 677,92
грн., всього - 1 300 067,50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем на виконання умов Договору у
період з жовтня по грудень 2013р. на
підставі накладних №852 від 09.10.2013 р., №988
від 28.11.2013р. та №1057 від 19.12.2013р. було
поставлено, а відповідачем в особі
Андрієнко С.Е., Кравченко Ю.В. та Бойко
М.М., які діяли на підставі довіреностей
№Ф-930 від 10.10.2013 р., №Ф-1073 від 29.11.2013 р. та
№Ф-1102 від 19.12.2013р. прийнято товар на
загальну суму 407 036,51 грн.

Накладними визначені ціна, кількість
та номенклатура переданого товару.

Позивач у своїй позовній заяві вказує,
що відповідач свого грошового
зобов'язання належним чином не виконав
здійснивши часткову оплату вартості
поставленого товару у розмірі 165 193,18
грн.

13.05.2014р. позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
№01-70 від 12.05.2013р. в якій просив
відповідача погасити існуючу
заборгованість.

У відповідь на вказану претензію
відповідач на адресу позивача
надіслав лист №ЦХП-20/2921 від 13.06.2014р.,
відповідно до якого відповідач
відмовив в задоволенні претензії з
посиланням на те, що позивачем не
додано належно оформлених документів,
які б підтверджували вимоги викладені
в ній.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті вартості
поставленого товару.

Договір є договором поставки, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (накладними, актом
звірки взаємних розрахунків
підписаного сторонами станом на
25.06.2014р.) підтверджується поставка
позивачем товару за Договором,
прийняття, часткова його оплата
відповідачем та існування
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 241 343,33 грн.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно із п.1 ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України та змісту п.
6.1 Договору строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
оплаті поставленого позивачем за
Договором товару на момент розгляду
справи настав.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Відповідачем відповідно до вимог ст.
ст. 33, 34 ГПК України не надано належних
та допустимих доказів на спростування
наявності вказаної вище
заборгованості.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем в сумі 241 343,33 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу, колегією суддів
визнаються обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені, колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в цій частині, виходячи з
наступного.

Як встановлено вище відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно із ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 10.6 Договору сторони погодили,
що в разі несвоєчасної оплати за
поставлену продукцію, замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі облікової
ставки НБУ від вартості несплаченої
продукції за кожен день прострочення.

Враховуючи, що судом встановлено факт
порушення відповідачем строків оплати
вартості одержаного від позивача
товару, то вимога позивача про
стягнення пені у розмірі 6 288,44 грн.
нарахованої в межах визначених ч.6 ст.232
Господарського кодексу України
визнається судовою колегією
обґрунтованою та такою, яка підлягає
задоволенню.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції приймаючи оскаржуване
рішення не врахував п.5 роз'яснення
Президії Вищого Господарського суду
України №01-6/1205 від 12.11.93р., відповідно
до якого, в даному випадку, стягувати
пеню необхідно було без врахування ПДВ,
судова колегія не приймає до уваги,
оскільки дане роз'яснення пов'язане з
поставкою продукції і товарів
неналежної якості та некомплектних.

02.10.2014р. через канцелярію суду від
представника відповідача надійшло
клопотання про застосування
апеляційним судом положення п.3 ч.1 ст.83
ГПК України, яка передбачає право
господарського суду зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
судова колегія, розглянувши дане
клопотання та вислухавши думку
представника позивача прийшла до
висновку, що в задоволенні останнього
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання;

Згідно із ч.1 ст.99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених розділом XII ГПК України.

Положення розділів I -ГПК України мають
загальний характер і можуть
застосовуватись апеляційним судом з
урахуванням конкретних обставин.

Розділ XI ГПК України "Вирішення
господарських спорів у першій
інстанції" передбачає вчинення певних
дій виключно судом першої інстанції.

Тобто, права щодо прийняття рішення,
визначені ст.83 розділу XI ГПК України,
відносяться виключно до повноважень
суду першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи при
розгляді даної справи в суді першої
інстанції не ставилось питання щодо
застосування положень п.3 ч.1 ст.83 ГПК
України.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції, яким задоволено
позовні вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" на рішення
Господарського суду міста Києва від
01.08.2014р. у справі №910/14320/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 01.08.2014 року у справі
№910/14320/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14320/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 17.10.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв