ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 921/707/14-г/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного підприємства «Фабрика

меблів
«Нова» м. Тернопіль

на рішення
господарського суду Тернопільської

області від 22.08.2014р.

у справі №921/707/14-г/14

за позовом
малого підприємства з обмеженою
відповідальністю «Квант» м. Здолбунів

Рівненської області

до відповідача
приватного підприємства «Фабрика

меблів
«Нова» м. Тернопіль

про
cтягнення заборгованості в сумі

258 270,97
грн

за участю представників сторін від:

позивача: Пузенко І.І. - за довіреністю
б/н від 06.10.2014 р.

відповідача: Шафран М.Г. - за
довіреністю №426 від 10.06.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 22.08.2014 р.
(суддя Руденко О.В.) позов задоволено
частково. Стягнуто з приватного
підприємства «Фабрика меблів «Нова» на
користь малого підприємства з
обмеженою відповідальністю «Квант» 94
612, 92 грн. основної заборгованості, 15 136,
82 грн. пені, 4 404, 25 коп. 3% річних, 24 979,36
грн. втрат інфляції втрат та 2 782, 68 грн.
судового збору. Повернуто малому
підприємству з обмеженою
відповідальністю «Квант» із
державного бюджету України 2 333, 35 грн.
зайвосплаченого судового збору. В
решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
позивачем свої зобов'язання виконано в
повному обсязі: здійснено поставку
товару, натомість відповідач свої
зобов'язання в частині оплати за
поставлений товар не здійснив,
внаслідок чого, утворилась
заборгованість. Рішення суду в частині
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
втрат обґрунтоване простроченням
виконання зобов'язання боржником.

Відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій просить рішення місцевого
господарського суду скасувати,
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі скаржник загалом
посилається на те, що судом не взято до
уваги неможливість прибуття
представника відповідача в судове
засідання та подання таким відзиву на
позовну заяву. Крім цього, відповідач
стверджує, що додаткова угода №4 від
31.12.2013 р. до договору №51 від 24.09.2009 р. у
відповідача відсутня, а поставка
продукції за видатковою накладною №21
від 20.01.2014 р. на суму 30 418,43 грн. була
здійснена після закінчення строку дії
договору.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.
Свої заперечення позивач обґрунтовує
тим, що твердження відповідача про
відсутність у нього додаткової угоди
не відповідає дійсності, оскільки така
підписувалась в двох автентичних
примірниках, один з яких є у позивача з
підписами та печатками, належно
засвідчена копія якої, знаходиться в
матеріалах справи.

У судовому засіданні представниками
сторін викладено доводи та заперечення
по суті апеляційної скарги. Судом
оглянуто оригінал додаткової угоди №4
від 31.12.2013 р. до договору №51 від 24.09.2009 р.,
яка подана позивачем.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення скаржника у судовому
засіданні, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено апеляційним
господарським судом, 24.09.2009 р. між ПП
«Фабрика меблів «Нова» (покупець) та
МПзОВ «Квант» (постачальник) було
укладено договір №51.

Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 4.4, 8.1,
постачальник зобов'язаний передати у
власність покупцеві продукцію, а
покупець - прийняти та оплатити цю
продукцію в порядку та на умовах,
визначених договором.

Поставка товару здійснюється згідно
поданої заявки покупцем, при цьому,
обсяги і асортимент, а також строк
поставки ТМЦ визначаються за
попередньою домовленістю сторін.

Загальна сума даного договору
визначається шляхом додавання
вартості усіх поставлених згідно з ним
партій продукції постачальником
покупцю.

Покупець здійснює оплату за фактично
отриманий товар по даному договору не
пізніше 15-ти календарних днів з моменту
поставки готової продукції, шляхом
перерахунку коштів з рахунку покупця
на рахунок постачальника.

Договір складений у двох автентичних
примірниках, що мають однакову
юридичну силу та набирає чинності з
моменту його підписання
уповноваженими на те особами та діє до
31.12.2009 р. При відсутності заперечень
сторін термін дії договору
пролонгується на наступний
календарний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі укладених у подальшому
додаткових угод, термін дії договору
поставки неодноразово продовжувався,
востаннє - до 31.12.2014р. (додаткова угода
№4 від 13.12.2013р.).

Позивачем на виконання своїх
договірних зобов'язань, згідно
видаткових накладних №1344 від 05.09.2013р.,
№1370 від 10.09.2013р., №1560 від 10.10.2013р., №1645
від 24.10.2013р., №1697 від 31.10.2013р., №1764 від
12.11.2013р. та №21 від 20.01.2014р. поставлено
своєму контрагенту товар на загальну
суму 229 612,92 грн.

Однак, відповідач, оплатив вартість
отриманої продукції лише частково, у
зв'язку з чим, виникла заборгованість у
сумі 224 612,92 грн., що і стало підставою
звернення позивача до суду.

При цьому, в ході розгляду справи в суді
першої інстанції, відповідачем, у
період з 07.07.2014р. по 21.08.2014р. сплачено 130
000,00 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями №1512 від 15.07.2014р., №1543 від
17.07.2014р., №1563 від 18.07.2014р., №1590 від
22.07.2014р., №1601 від 23.07.2014р., №1680 від
28.07.2014р., №1691 від 29.07.2014р.

А тому, позивачем було подано заяву до
суду першої інстанції про зменшення
позовних вимог та стягнення з
відповідача 94 612,92 грн. основної
заборгованості, 15 136,82грн. пені, 4 404,25
грн. 3% річних та 27 450,10 грн. інфляційних
втрат, яка судом врахована при
вирішенні спору.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, місцевий господарський
суд прийшов до обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог та
стягнення заборгованості за
поставлений товар у сумі

94 612,92 грн.

Що стосується стягнення з відповідача
пені, 3% річних та інфляційних втрат
необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.6.2. договору, у разі
порушення покупцем п.4.4 угоди, покупець
сплачує на користь постачальника пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, діючої у період, за який
нараховується пеня, від суми
заборгованості, за кожен день такого
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України,
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, перевіривши розрахунок
пені, 3% річних та інфляційних, суд
апеляційної інстанції погоджується з
позицією суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення пені та 3% річних повністю, а
саме: 15 136,82 грн. та

4 404, 25 грн. відповідно та задоволення
частково позовних вимог в частині
стягнення інфляційних втрат, а саме: 24
979,36 грн.

Щодо тверджень скаржника про те,
що судом не взято до уваги неможливість
прибуття представника відповідача в
судове засідання та подання таким
відзиву на позовну заяву, судова
колегія зазначає наступне.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може не
брати до уваги доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Щодо неможливості подання відзиву на
позовну заяву, то відповідно до ст.22 ГПК
України є правом, а не обов'язком
сторони, яка в даному випадку, своїм
правом на подання заперечень по суті
позовних вимог не скористалась.

Стосовно тверджень скаржника про
відсутність у нього додаткової угоди
№4 від 31.12.2013 р. до договору №51 від 24.09.2009
р., то такі не беруться судом до уваги,
оскільки в судовому засіданні було
оглянуто оригінал такої угоди з
підписами та печатками сторін, а в
матеріалах справи знаходиться належно
засвідчена копія.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 22.08.2014 р. у
справі

№ 921/707/14-г/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи скерувати в
господарський суд Тернопільської
області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 20.10.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Суддя
Дубник О.П.

Суддя
Скрипчук О.С.