КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р. Справа№ 910/17078/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

Представники сторін:

позивача:Мельник В.В., за довіреністю;

відповідача:Щербина Д.В., за
довіреністю;

ВДВС:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України

на ухвалу господарського суду
міста Києва від 02.09.2014

у справі № 910/17078/13 (головуючий
суддя: Паламар П.І. , судді: Літвінова
М.Є., Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

про стягнення боргу, неустойки,
сум за прострочення виконання
боржником грошового зобов'язання, ціна
позову 75396323,48 грн.

за скаргою Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"

на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України

про - визнання дій відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо винесення постанови ВП № 44281028 від
5 серпня 2014 р. про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження неправомірними;

- визнання постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України ВП
№ 44281028 від 5 серпня 2014 р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження незаконною;

- зобов'язання відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України скасувати постанову ВП
№ 44281028 від 5 серпня 2014 р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- зобов'язання відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України скасувати обтяження
накладені на ПАТ "Київенерго" у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна та Державному реєстрі обтяжень
нерухомого майна;

заінтересована особа Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 у справі № 910/17078/13
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України 67959791,71 грн. боргу, 190,09
грн. збитків внаслідок інфляції за час
прострочення, 1256248,32 грн. три проценти
річних за прострочення цієї суми, 521064,21
грн. пені, 63654,57 грн. витрат по оплаті
судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 р.
залишено без змін рішення
господарського суду міста Києва від
28.01.2014 у справі № 910/17078/13

11.06.2014 на виконання рішення
господарського суду міста Києва від
28.01.2014 у справі № 910/17078/13 видано наказ.

В серпні 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Київенерго" звернулося до
господарського суду міста Києва зі
скаргою на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, в якій скаржник просив
визнати дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України щодо винесення
постанови ВП № 44281028 від 5 серпня 2014 р.
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження
неправомірними; визнати постанову
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України ВП
№ 44281028 від 5 серпня 2014 р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження незаконною;
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України скасувати постанову ВП
№ 44281028 від 5 серпня 2014 р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження; зобов'язати відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
скасувати обтяження накладені на ПАТ
"Київенерго" у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна та Державному
реєстрі обтяжень нерухомого майна.

02.09.2014 ухвалою господарського суду
міста Києва у справі № 910/17078/13 скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" м. Києва на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
задоволено частково.

Визнано дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України щодо винесення
постанови ВП № 44281028 від 5 серпня 2014 р.
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження
неправомірними.

Визнано постанову відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України ВП № 44281028 від 5 серпня 2014
р. про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
незаконною.

В іншій частині в скарзі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
Державна виконавча служба України
звернулась з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
ухвалу господарського суду міста Києва
від 02.09.2014 у справі № 910/17078/13 скасувати і
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені скарги Публічному
акціонерному товариству "Київенерго".

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України
передано на розгляд колегії судді у
складі головуючого судді - Зеленіна
В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 колегію
суддів у зазначеному складі прийнято
до провадження справу № 910/17078/13.
Розгляд апеляційної скарги
призначений на 13.10.2014.

Також, зазначеною ухвалою було
зобов'язано скаржника надати суду
оригінали доказів, що підтверджують
сплату судового збору в належному
розмірі.

Представником скаржника через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду на виконання вимог
ухвали суду били надані докази, що
підтверджують сплату судового збору в
належному розмірі.

13.10.2014 скаржник в судове засідання не
з'явився, повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, не
зважаючи на те, що був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги належним чином відповідно до
вимог ст. 64, 86 Господарського
процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи скаржник повідомлений
належним чином.

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія
суддів вважає за необхідне здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, колегія
суддів встановила наступне.

На виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України знаходиться наказ
господарського суду міста Києва №
910/17078/13 від 11 червня 2014 р. про стягнення
з Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
67959791,71 грн. боргу, 190,09 грн. збитків
внаслідок інфляції за час
прострочення, 1256248,32 грн. три проценти
річних з простроченої суми, 521064,21 грн.
пені, 63654,57 грн. витрат по оплаті
судового збору, а всього 69800948,90 грн.
Виконавче провадження було відкрите
постановою цього відділу ВП № 44281028 від
5 серпня 2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що
Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" є підприємством
паливно-енергетичного комплексу
України.

01.08. 2014 набрав чинності Закон України
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо забезпечення розрахунків
у паливно-енергетичному комплексі",
яким передбачено, що виконання судових
рішень та виконавчих документів,
визначених Законом України "Про
виконавче провадження", та умови їх
виконання для підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості на умовах, визначених
Законом України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу",
застосовуються з урахуванням
особливостей, визначених Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу", до 1 січня 2016 року.

В преамбулі Закону України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
(далі-Закон) зазначено, що він визначає
комплекс організаційних та
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу. Метою цього Закону є
сприяння поліпшенню фінансового
становища підприємств
паливно-енергетичного комплексу,
запобіганню їх банкрутству та
підвищенню рівня інвестиційної
привабливості шляхом урегулювання
процедурних питань та впровадження
механізмів погашення заборгованості,
надання суб'єктам господарської
діяльності права їх застосування,
визначення порядку взаємодії органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, розпорядників
бюджетних коштів із суб'єктами
господарської діяльності щодо
застосування механізмів погашення
заборгованості.

Частиною 2 ст. 2 Закону передбачено, що
дія Закону поширюється на підприємства
паливно-енергетичного комплексу, а
також інших учасників розрахунків, які
мають або перед якими є заборгованість,
що виникла внаслідок неповних
розрахунків за енергоносії.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону до
учасників розрахунків віднесено:
підприємства паливно-енергетичного
комплексу, суб'єкти господарської
діяльності, розпорядники коштів
державного та місцевих бюджетів,
державні цільові фонди, центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
матеріального резерву,
правонаступники ліквідованих фондів,
що були передбачені законодавством,
розпорядник цільового галузевого
фонду створення ядерно-паливного циклу
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики в паливно-енергетичному
комплексі, які мають дебіторську або
кредиторську заборгованість та
здійснюють заходи щодо її погашення на
умовах, визначених цим Законом.

Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону до
заборгованості відноситься сума
коштів, підтверджена учасниками
розрахунків на розрахункову дату, яка:

1) підлягає сплаті за товари, роботи
(послуги), спожиті у процесі
виробництва (видобутку), передачі
(транспортування) та/або постачання
енергоносіїв, відповідно до укладених
договорів або з інших підстав,
передбачених законом, у тому числі суми
пені, штрафних та фінансових санкцій,
але не сплачена;

2) є податковим боргом та підлягає
сплаті, але не сплачена, до бюджетів
усіх рівнів та державних цільових
фондів, у тому числі ліквідованих;

3) підлягає сплаті, але не сплачена, до
цільового галузевого фонду створення
ядерно-паливного циклу центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики в
паливно-енергетичному комплексі;

4) передбачена видатками бюджетів усіх
рівнів, але не отримана суб'єктами
господарської діяльності, у тому числі
за пільгами та субсидіями, для сплати
за спожиті енергоносії;

5) підлягає сплаті і виникла внаслідок
відсутності у Державному бюджеті
України минулих років видаткових
статей або передбачення видатковими
статтями часткового фінансування
видатків для розрахунків за
енергоносії, у тому числі за пільгами
та субсидіями (трансфертами), спожиті
підприємствами, організаціями,
закладами та установами, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів;

6) є заборгованістю казенних
підприємств, у тому числі тих, які були
казенними станом на 1 січня 2011 року, за
зобов'язаннями з оплати електричної
енергії у розмірі станом на 1 липня 2011
року, що є непогашеними на дату
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до деяких законів
України з питань врегулювання
заборгованості за електричну енергію".

Таким чином, наведеною нормою
встановлено вичерпний перелік сум
коштів, що підпадають під визначення
заборгованості при застосуванні цього
Закону, на які поширюється положення
пункту 15 частини першої статті 34 Закону
України "Про виконавче провадження"
щодо обов'язкового зупинення
виконавчого провадження відносно
підприємства, яке бере участь у
процедурі погашення заборгованості
відповідно до Закону.

Отже, відповідно до положень Закону,
його дія поширюється тільки на
підприємства паливно-енергетичного
комплексу та суб'єктів господарської
діяльності як учасників розрахунків,
зазначених у пункті 1.3 статті 1, щодо
заборгованості, яка виникла внаслідок
несплати або неповних розрахунків за
енергоносії, а не інших стягнень на
користь осіб, які не є учасниками
розрахунків, визначених цим Законом.

В свою чергу, наказом Міністерства
палива та енергетики України № 568 від 10
листопада 2005 р. підтверджується, що
сторони виконавчого провадження в
установленому порядку внесені до
реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Колегія суддів відмічає, що зазначена
вище правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
03 жовтня 2011 року у справі № 6-29цс11.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону за
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах. Постановами,
передбаченими частиною другою цієї
статті, може бути накладений арешт у
розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Отже, відповідно до вказаних вимог
Закону застосування арешту коштів
обмежене сумою стягнення з урахуванням
інших сум.

За змістом ч. 5 ст. 12 Закону сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником.

Відповідно до вимог ч. 7 указаної статті
особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій.

Отже, пред'явивши виконавчий документ
до виконання, стягувач був зобов'язаний
повідомити державного виконавця про
обставини самостійного виконання
боржником рішення суду у розмірі 67959791,71
грн., що склало більше 97 % від загальної
суми стягнення.

Неповідомлення зазначених відомостей,
що призвело до накладення арешту на
значно більшу суму, порушує права
боржника.

Хоча, завданням ВДВС є своєчасне, повне
і неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом, тому
перевірка вчинених таких дій державним
виконавцем є фактично перевіркою
дотримання положення статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду.

Згідно вимог п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону виконавче
провадження зупиняється у випадках,
передбачених пунктом 15 статті 37 цього
Закону, - до закінчення строку дії
процедури погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, визначеного Законом України
"Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу".

З огляду на зазначене, державний
виконавець після відкриття
виконавчого провадження був
зобов'язаний його зупинити та не
вчиняти інші виконавчі дії, спрямовані
на примусове виконання рішення суду.

Доказів зупинення в установленому
Законом порядку виконавчого
провадження суду не надано.

Колегія суддів відзначає, що перш за
все при розгляді скарги на рішення, дії
чи бездіяльність державного виконавця
суд має враховувати те, що принципом
господарського судочинства є
виконуваність рішення суду. Крім того,
виконання рішення суду є елементом
справедливого судового розгляду,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Установивши при розгляді справи
обґрунтованість доводів скарги, суд
визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
водночас визначає, яким шляхом мають
бути поновлені порушені права чи
свободи.

З огляду на зазначене, місцевий
господарський суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" щодо визнання незаконними
дій відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, є обґрунтованими, в зв'язку з
чим правомірно були задоволені.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення стосовно не порушення ЗУ
"Про виконавче провдження".

Отже, зазначені висновки місцевого
господарського суду в оскаржуваній
ухвалі відповідають обставинам справи,
а також узгоджуються з нормами
матеріального та процесуального права,
які судом правильно застосовані.

Таким чином, наведене вище та докази,
які містяться в матеріалах справи,
спростовують доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала
господарського суду міста Києва від
02.09.2014 у справі № 910/17078/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України залишити без
задоволення, а ухвалу господарського
суду міста Києва від 02.09.2014 у справі №
910/17078/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17078/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
Б.О. Ткаченко

Е.О. Шевченко