ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р.
Справа № 914/2400/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Бойко С.М.,

суддів
Бонк Т. Б.,

Марко Р. І.

при секретарі Томкевич Н.,

за участю представників:

від позивача з'явився

від відповідача не з'явився

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оланта" від 25.09.2014р.

на рішення господарського суду
Львівської області від 09.09.2014 року

у справі за № 914/2400/14

за позовом: сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Південьагропереробка", с. Мирне
Біляївського р-ну Одеської обл.,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оланта", м. Львів,

про стягнення заборгованості у сумі 157
253,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 09.09.2014 року в
справі №914/2400/14 позовні вимоги
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Південьагропереробка" задоволено
повністю. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю "Оланта" на
користь сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Південьагропереробка" 129 001,88 грн. -
заборгованості, 11 879,94 грн. пені, 2 723,96
грн. - 3% річних, 13 648,20 грн. - інфляційних
та 3 145,07 грн. - сплаченого судового
збору.

Підставою стягнення суми боргу є
укладений між сторонами
дистриб'юторський договір за №070212
від 07.02.2012 р., (договір поставки), в силу
якого позивач брав на себе зобов'язання
поставити, а відповідач прийняти та
оплатити товар, передбачений умовами
договору. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу, з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, що мало місце в
даному випадку.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішенням господарського суду
Львівської області від 09.09.2014 року
скасувати та прийняти рішення, яким у
задоволенні позовних вимог
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Південьагропереробка" відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що суд не перевірив
правильності розрахунків пені, що була
заявлена до стягнення з відповідача,
окрім того, виніс рішення за
відсутності скаржника, а останній не
був належним чином повідомлений про
час та місце судового засідання.

Відзивів на дану апеляційну скаргу не
надходило.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце судового
засідання, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, а тому його неявку суд
розцінює як без поважних причин і
вважає розглянути спір за наявних в
справі доказів про права і обов'язки
сторін.

Представник позивача, в судовому
засіданні, заперечив проти апеляційної
скарги, просив рішення господарського
суду Львівської області від 09.09.2014 року
у справі №914/2400/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Львівської області слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Оланта" -
без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
07.02.2012 р. між Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю
"Південьагропереробка" та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Оланта"
укладено дистриб'юторський договір
№070212, що є договором поставки(ст.712 ЦК
України), відповідно до п.2.1 якого,
постачальник (позивач у справі)
зобов'язується поставити та передати у
власність дистриб'ютору (відповідачу у
справі) продукцію, а дистриб'ютор
зобов'язується прийняти, оплачувати
постачальнику вартість продукції та
бере на себе обов'язки по
розповсюдженню продукції на
обумовленій цим договором території.

Як передбачено п. 6.3 договору,
дистриб'ютор зобов'язаний оплатити
вартість продукції, отриманої по
кожній окремій накладній, на протязі 30
календарних днів з дати передачі
продукції (п. 5.6).

На виконання умов дистриб'юторського
договору позивачем поставлено, а
відповідачем отримано товар, що
підтверджується :

Видатковою накладною №Р_НК-7 від
14.02.2013 р. на загальну суму 21 696,00 грн.;

Видатковою накладною №Р_НК-2 від
06.03.2013 р. на загальну суму 60 669,60 грн.;

Видатковою накладною №Р_НК-4 від
05.12.2013 р. на загальну суму 44 736,00 грн.;

Видатковою накладною №Р_НК-5 від
06.12.2013 р. на загальну суму 45 609,75 грн. на
загальну суму 172' 711,35 грн.

Сторони підписали Акт звірки
розрахунків (а. с. 22) станом на 31.12.2013 р.,
відповідно до якого заборгованість
відповідача становить 129' 001,88 грн.,
тобто сума боргу відповідачем не
заперечується.

Доказів погашення заборгованості на
суму 129' 001,88 грн. в матеріалах справи
відсутні та судом не встановлено.

Між сторонами в справі виникли
зобов'язання з приводу поставки товару
на підставі договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 610, частини першої статті
612 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
товар відповідачу поставлений, що
підтверджується накладними, проте
вартість поставленого товару
відповідачем повністю не оплачена, що
підтверджується Актом звірки
розрахунків станом на 31.12.2013 р. Таким
чином, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 129' 001,88 грн. є
правомірними та підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.218 ГК України
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Згідно п.7.3 договору у випадку, якщо
дистриб'ютор у термін, зазначений у п. 6.3
договору, не оплатив в повному обсязі
отриману продукцію, він зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми боргу за кожен
календарний день несплати. Пеня буде
нараховуватися протягом одного року з
дати, коли дистриб'ютор був
зобов'язаний оплатити партію
продукції. За порушення строків оплати
товару позивач просить стягнути з
відповідача пеню на загальну суму 11 879,94
грн. Розгорнутий розрахунок пені по
кожній накладній міститься в
матеріалах справи (а.с. 65-67), колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду перевірила
правильність даних розрахунків та
дійшла висновку про стягнення з
відповідача пені на загальну суму 11 879,94
грн., оскільки дані розрахунки
проведені відповідно до договору
укладеного між сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України місцевий
суд правомірно стягнув з відповідача 2
723,96 грн. - 3% річних та 13' 648,20 грн. -
інфляційних. Розгорнутий розрахунок 3%
річних та інфляційних втрат міститься
в матеріалах справи (а.с. 9-11), що
відповідає встановленим
правовідносинам, що виникли між
сторонами та вимогам законодавства про
розмір нарахування.

Щодо твердження відповідача, про те що
останній не був належним чином
повідомлений, а відтак не міг прийняти
участі в судовому засіданні, колегія
суддів зазначає наступне. Як
вбачається з матеріалів справи в
судові засідання 28.07.2014 р., 12.08.2014 р. та
09.09.2014 р. представник відповідача не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про час і місце
проведення судового засідання, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с. 3,
57, 70), а тому його неявку суд першої
інстанції розцінив як без поважних
причин і наявні були всі процесуальні
підстави для завершення вирішення
спору без участі представника
відповідача.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю "Оланта" - відмовити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 09.09.2014 року у
справі №914/2400/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови
виготовлений 24.10.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Марко Р. І.