ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 р.
Справа № 914/2447/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О. при секретарі
судових засідань Мак Л.Б., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Приватного підприємства
"Оліяр", с.Ставчани, Пустомитівський
район, Львівська область

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агролайф корми",
с.Давидів, Пустомитівський район,
Львівська область

про стягнення 765 092,07 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Вельгош Т.М. - представник
(довіреність №б/н від 01.10.2012р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Приватним
підприємством "Оліяр" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агролайф
корми" про стягнення 765 092,07 грн., з яких
656 208,00 грн. основний борг, 6 130,08
грн. 3 % річних, 66 892,28 грн. інфляційні
втрати та 35 861,71 грн. пеня.

Хід розгляду справи викладено в
ухвалах суду.

Слід зазначити, що в судовому засіданні
24.09.2014р., на прохання представників
сторін, було оголошено перерву до
01.10.2014р. у зв"язку з проведенням
переговорів щодо врегулювання спору.

Представник позивача подав клопотання
(вх.№41937/14 від 01.10.2014р.) яким просить суд
долучити до матеріалів справи докази
часткової відповідачем основного
боргу (виписки банку) та повідомив суд
про відсутність станом на 01.10.2014р. інших
оплат відповідачем боргу проведених
після 22.09.2014р.

Як повідомив представник позивача,
сторони не дійшли згоди, щодо укладення
мирової угоди, відтак він підтримав
позовні вимоги, з врахуванням суми
часткової оплати відповідачем боргу,
просив стягнути з відповідача 491 208,00
грн. основного боргу, 6 130,08
грн. 3 % річних, 66 892,28 грн. інфляційних
втрат та 35 861,71 грн. пені.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, причин неявки не повідомив,
про дату, час та місце розгляду справи
був належним чином повідомлений, що
підтверджується підписом представника
на бланку суду про оголошення перерви в
судовому засіданні.

Попередньо відповідачем подано
заперечення на позовну заяву (вх.№4374/14
від 09.09.2014р.), у якому вказувалось про
необґрунтованість та неправомірність
заявлених позовних вимог у зв'язку з
частковою оплатою боргу. Також
наведено заперечення щодо нарахованих
позивачем 3% річних та пені. Так, зокрема
у відзиві йдеться про те, що позивач,
долучаючи до позовної заяви 6
специфікацій не вказує з яких саме
виникла спірна заборгованість. Товар
було поставлено на суму 3 778 194,00 грн., з
чого слідує, що зобов"язання не було
виконано на суму 61 806,00 грн. (різниця між
сумою специфікацій та сумою накладних).

Крім того, відповідач зазначив, що
позивачем не надано копій довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей, а самі накладні не містять
даних про такі довіреності чи
ідентифікацію осіб, чий підпис є на
накладних. Відтак, на думку
відповідача, вимога позивача про
стягнення 656 208,00 грн. основного боргу
не може вважатись належним чином
обґрунтованою та доведеною.

У відзиві йдеться про те, що інфляційні
нарахування не можуть вважатися
належними та обґрунтованими з огляду
на те, що ні у позовній заяві, ні у
розрахунку ціни позову не міститься їх
розрахунок. Нараховані позивачем суми
пені та 3% річних також не можна вважати
належними, оскільки суми вказані у
розрахунку суми основного боргу не
співпадають по розмірах і датах із
сумами боргу, наведеними у розрахунку 3%
річних та пені, а періоди нарахувань
накладаються і дублюються для різних
сум, які незрозуміло звідки взяті.

Відповідач звернув увагу суду на
проведені ним часткові оплати, зокрема
в сумі 25 000,00 грн. (платіжне
доручення №2367 від 02.07.2014р.) яка
здійснена ще до подання позову, який
датований 09.07.2014р., та не врахована
позивачем. Крім того, зазначив про
часткову оплату боргу після порушення
провадження у справі, зокрема 15.07.2014р. -
20 000,00 грн. (платіжне доручення
№2793), 11.08.2014р. - 25 000,00 грн. (платіжне
доручення №2987), 20.08.2014р. - 30 000,00 грн.
(платіжне доручення №3379), 27.08.2014р. - 20 000,00
грн. (платіжне доручення №3553), 04.09.2014р. -
20 000,00 грн. (платіжне доручення №3758).

На думку відповідача, позовні вимоги не
відповідають дійсному стану
розрахунків між сторонами, в тому числі
і на дату складання позову, а в частині
нарахування штрафних санкцій
необгрунтовані.

Станом на 01.10.2014р. від відповідача
заяви, клопотання, докази врегулювання
спору не надходили.

Суд вважає за можливе розглянути
справу відповідно до ст.75 ГПК України
при відсутності представника
відповідача за наявними у ній
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника позивача, суд,-

встановив:

05.02.2014р. між Приватним підприємством
"Оліяр" (постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агролайф
корми" (покупець) було укладено договір
поставки №05-02-2014 (надалі - договір),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язувався передати у власність
покупцю товар, указаний в
специфікації, що являється невід'ємною
частиною даного договору, а покупець
зобов'язувався прийняти товар і
своєчасно здійснити його оплату.

Згідно п.3.1. та п.3.3. договору поставка
товару здійснюється партіями. Під
партією слід розуміти ту кількість
товару, яка вказана у специфікації.
Датою поставки товару покупцю, є дата
вказана у видатковій накладній.

Відповідно до п.4.2. та п.4.3. договору
оплата кожної партії товару
здійснюється згідно специфікацій та
виставлених рахунків-фактур шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника у
строки визначені в специфікаціях.
Сторони залишають за собою право
внесення змін щодо цін та в порядок
розрахунків за поставку товару, про що
сторони вказують у специфікаціях.
Фактом оплати кожної партії товару
являється зарахування грошових коштів
на поточний рахунок постачальника,
вказаний в даному договорі.

Згідно п.6.2. договору покупець
зобов'язувався оплатити повну вартість
партії товару на умовах, визначених в
п.4 даного договору.

До договору поставки сторонами було
підписано специфікації №1 від 05.02.2014р.,
№2 від 25.02.2014р., №3 від 27.02.2014р., №4 від
17.03.2014р., №5 від 20.03.2014р., №6 від 04.04.2014р., в
яких визначено найменування, об"єм,
ціна, умови оплати товару та інші
показники, яким повинен відповідати
товар.

Позивач свої зобов'язання по договору
виконав повністю, поставив відповідачу
товар за період з 06.02.2014р. по 04.04.2014р. на
загальну суму 3 778 194,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, які підписані та скріплені
печатками сторін у справі.

Проте, відповідач свої зобов'язання не
виконував в повному обсязі, частково
сплачував заборгованість за
поставлений товар.

Відтак, позивач при поданні позовної
заяви, просив стягнути з відповідача
основний борг в сумі 656 208,00 грн.

Як вбачається з поданих представником
позивача банківських виписок,
відповідачем 02.07.2014р. було сплачено 25
000,00 грн. заборгованості до порушення
провадження у справі. Вказану суму
позивач не відобразив у розрахунку
позовних вимог.

Після порушення провадження у справі
відповідач частково сплатив борг в
сумі 140 000,00 грн.

Відтак, основний борг, станом на дату
прийняття рішення складає 491 208,00 грн.

Позивач керуючись умовами п.8.4.
договору, у зв'язку із простроченням
оплати за поставлений товар, нарахував
відповідачу пеню, яка згідно поданого
ним розрахунку становить 35 861,71 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК
України нарахував відповідачу три
проценти річних та інфляційні втрати,
які згідно поданого розрахунку
позовних вимог становлять 6
130,08 грн. 3% річних та 66 892,28 грн.
інфляційні втрати.

Отже, позивач просить стягнути з
відповідача 600 092,07 грн. з яких 491 208,00
грн. основного боргу, 6 130,08 грн. 3 %
річних, 66 892,28 грн. інфляційних втрат та
35 861,71 грн. пені.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, але при укладенні договору
сторони повинні керуватися вимогами
Цивільного кодексу України, іншими
актами цивільного законодавства.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Позивач свої зобов'язання по договору
виконав повністю, поставив відповідачу
товар за період з 06.02.2014р. по 04.04.2014р. на
загальну суму 3 778 194,00 грн.

Факт поставки підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними на загальну
суму 3 778194,00 грн., а саме:

- №761 від 06.02.2014р. на суму 156 970,00 грн.;

- №957 від 12.02.2014р. на суму 167 640,00 грн.;

- №1100 від 14.02.2014р. на суму 167 640,00 грн.;

- №1299 від 20.02.2014р. на суму 154 550,00 грн.;

- №1330 від 21.02.2014р. на суму 165 990,00 грн.;

- №1447 від 26.02.2014р. на суму 168 858,00 грн.;

- №1491 від 27.02.2014р. на суму 194 228,00 грн.;

- №1568 від 03.03.2014р. на суму 169 920,00 грн.;

- №1609 від 04.03.2014р. на суму 252 240,00 грн.;

- №1750 від 07.03.2014р. на суму 169 800,00 грн.;

- №1787 від 11.03.2014р. на суму 206 880,00 грн.;

- №1809 від 12.03.2014р. на суму 179 520,00 грн.;

- №1909 від 14.03.2014р. на суму 208 800,00 грн.;

- №1956 від 17.03.2014р. на суму 194 040,00 грн.;

- №2012 від 19.03.2014р. на суму 225 540,00 грн.;

- №2088 від 21.03.2014р. на суму 188 874,00 грн.;

- №2145 від 25.03.2014р. на суму 188 370,00 грн.;

- №2180 від 26.03.2014р. на суму 193 914,00 грн.;

- №2274 від 31.03.2014р. на суму 225 162,00 грн.;

- №2403 від 04.04.2014р. на суму 199 258,00 грн., які
підписані та скріплені печатками
сторін у справі.

Проте, відповідач свої зобов'язання не
виконував належним чином, сплачуючи
борг частково та з прострочкою.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.6.2. договору покупець
зобов'язувався оплатити повну вартість
партії товару на умовах, визначених в
п.4 даного договору.

Згідно п.4.2. договору оплата кожної
партії товару здійснюється згідно
специфікацій та виставлених
рахунків-фактур шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника у строки визначені в
специфікаціях.

У п.3 специфікацій сторонами погоджено
умови та порядок розрахунків.

Слід звернути увагу на те, що лише у
специфікації №1 від 05.02.2014р. вказано що
100% оплата кожної фактично отриманої
кількості товару здійснюється на
протязі 7 (семи) банківських днів після
відвантаження товару.

У інших специфікаціях зазначено, що 100%
оплата кожної фактично отриманої
кількості товару здійснюється на
протязі 7 (семи) календарних днів після
відвантаження товару.

Підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар по спливу 7 банківських днів
згідно специфікації №1 від 05.02.2014р. та 7
календарних днів згідно умов інших
специфікацій, як це визначили сторони.

Як вбачається з поданих представником
позивача банківських виписок,
відповідачем за період з 12.02.2014р. по
02.07.2014р. було сплачено заборгованість
на загальну суму 3 146 986,00
грн., а саме:

від 12.02.2014р. на суму 156 970,00 грн.;

від 20.02.2014р. на суму 167 040,00 грн.;

від 21.02.2014р. на суму 16 000,00 грн.;

від 21.02.2014р. на суму 37 000,00 грн.;

від 21.02.2014р. на суму 114 640,00 грн.;

від 26.02.2014р. на суму 154 550,00 грн.;

від 28.02.2014р. на суму 165 990,00 грн.;

від 05.03.2014р. на суму 168 858,00 грн.;

від 11.03.2014р. на суму 194 228,00 грн.;

від 17.03.2014р. на суму 61 920,00 грн.;

від 17.03.2014р. на суму 108 000,00 грн.;

від 18.03.2014р. на суму 92 240,00 грн.;

від 18.03.2014р. на суму 160 000,00 грн.;

від 19.03.2014р. на суму 40 000,00 грн.;

від 20.03.2014р. на суму 59 800,00 грн.;

від 20.03.2014р. на суму 70 000,00 грн.;

від 21.03.2014р. на суму 16 880,00 грн.;

від 21.03.2014р. на суму 77 000,00 грн.;

від 21.03.2014р. на суму 93 000,00 грн.;

від 21.03.2014р. на суму 115 000,00 грн.;

від 25.03.2014р. на суму 84 520,00 грн.;

від 26.03.2014р. на суму 208 880,00 грн.;

від 28.03.2014р. на суму 194 040,00 грн.;

від 01.04.2014р. на суму 105 540,00 грн.;

від 03.04.2014р. на суму 120 000,00 грн.;

від 04.04.2014р. на суму 90 000,00 грн.;

від 04.04.2014р. на суму 98 370,00 грн.;

від 24.04.2014р. на суму 25 000,00 грн.;

від 29.04.2014р. на суму 25 000,00 грн.;

від 30.04.2014р. на суму 20 000,00 грн.;

від 07.05.2014р. на суму 10 000,00 грн.;

від 07.05.2014р. на суму 16 000,00 грн.;

від 14.05.2014р. на суму 15 000,00 грн.;

від 22.05.2014р. на суму 10 000,00 грн.;

від 28.05.2014р. на суму 15 000,00 грн.;

від 06.06.2014р. на суму 15 000,00 грн.;

від 02.07.2014р. на суму 25 000,00 грн.

При поданні позовної заяви, позивач
просив стягнути з відповідача основний
борг в сумі 656 208,00 грн.

Слід зазначити, що при поданні позовної
заяви, яка датована 09.07.2014р. позивачем
не було враховано проведену 02.07.2014р.
оплату боргу в сумі 25 000,00 грн.

Відтак, в частині стягнення основного
боргу в сумі 25 000,00 грн. слід відмовити,
оскільки вказана сума заявлена
позивачем до стягнення безпідставно.

Отже, станом на 09.07.2014р. (дата складання
позовної заяви) основний борг
відповідача складав 631 208,00 грн., а не 656
208,00 грн., як зазначив у позовній заяві
позивач.

Після порушення провадження у справі
відповідач частково сплатив борг на
загальну суму 140 000,00 грн. Факт оплати
вказаної суми підтверджується
банківськими виписками: від 15.07.2014р. на
суму 20 000,00 грн.; від 11.08.2014р. на суму 25 000,00
грн.; від 19.08.2014р. на суму 30 000,00 грн.; від
27.08.2014р. на суму 20 000,00 грн.; від 04.09.2014р. на
суму 20 000,00 грн.; від 22.09.2014р. на суму 25
000,00 грн.

Враховуючи, що позивач не подавав заяви
про зменшення позовних вимог, в частині
позовних вимог про стягнення 140 000,00 грн.
основного боргу, провадження у справі
підлягає припиненню на підставі п.1-1
ст.80 ГПК України, у зв'язку з
відсутністю предмету спору відносно
цієї суми.

У судовому засіданні представник
позивача повідомив суд про відсутність
станом на 01.10.2014р. інших оплат боргу,
проведених після 22.09.2014р.

Відтак, станом на дату прийняття
рішення (01.10.2014р.) у відповідача існує
основний борг в сумі 491 208,00 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Суд враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення основного боргу в сумі 491 208,00
грн., є обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши долучений позивачем
розрахунок суми позовних вимог, суд
встановив, що позивач невірно визначив
періоди нарахування, не взяв до уваги
те, що день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань, пені та 3%
річних, що узгоджується з позицією
Вищого господарського суду України
викладеною у п.1.9. постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Згідно проведеного судом розрахунку до
стягнення підлягає 5 949,92 грн. 3% річних.

Судом було проведено розрахунок
інфляційних втрат за ті ж періоди, що й
3% річних. Однак за розрахунками суду
інфляційні становлять 73 901,12 грн., тобто
більшу суму ніж просить стягнути
позивач. Водночас, враховуючи ту
обставину, що суд не має права виходити
за межі позовних вимог, позивачем
вказана заява не подавалась, відтак до
стягнення з відповідача підлягає
заявлена позивачем сума інфляційних
втрат, а саме 66 892,28 грн.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондують приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, які визначаються обліковою
ставкою НБУ за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

У відповідності до п.8.4. договору у
випадку порушення покупцем умов та
строків оплати по даному договору
покупець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення платежу.

Згідно проведеного судом розрахунку до
стягнення з відповідача підлягає
35 009,25 грн. пені.

Щодо заперечень відповідача наведених
у відзиві суд зазначає наступне.

Безпідставним є заперечення
відповідача про відсутність посилання
у позовній заяві на специфікації,
згідно яких саме існує борг за
поставлено товар. Слід зазначити, що
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою для оплати отриманого
товару. В матеріалах справи містяться
видаткові накладні, які є первинними
документами, а також специфікації, які
є невід"ємними додатками до договору.

У кожній з долучених до матеріалів
справи специфікацій міститься графа
про те, що при поставці допускається
толеранс +/-10%. Зокрема при поставці
товарів допускається толеранс
(допустима різниця поставки товару) в
межах +/-10%, розрахунки при цьому
проводяться за фактично поставлений
товар. Отже, позивач не порушив вказані
у специфікаціях умови. Вказане
спростовує твердження відповідача про
невиконання позивачем своїх
зобов"язань та наявність різниці між
сумою вартості специфікацій і сумою
вартості накладних.

Щодо зауваження відповідача по
розрахунках позовних вимог суд
зазначає наступне.

Як вбачається із розрахунку позовних
вимог, який міститься в матеріалах
справи, позивач правомірно починає
нарахування пені та 3% річних з 07.03.2014р.
від боргу в сумі 194 228,00 грн., оскільки
прострочка оплати за поставлений товар
почалась саме з видаткової накладної №
1491 від 27.02.2014р. на суму 194 228,00 грн.

Оплата товару отриманого відповідно до
видаткових накладних №761 від 06.02.2014р. на
суму 156 970,00 грн.; №957 від 12.02.2014р. на суму
167 640,00 грн.; №1100 від 14.02.2014р. на суму 167
640,00 грн.; №1299 від 20.02.2014р. на суму 154 550,00
грн.; №1330 від 21.02.2014р. на суму 165 990,00 грн.;
№1447 від 26.02.2014р. на суму 168 858,00 грн.
проведена відповідачем у строки
вказані в специфікаціях, відтак
нарахування пені, інфляційних та 3%
річних по них позивачем правомірно не
проводилось.

Як зауважив відповідач у відзиві, в
розрахунку позовних вимог періоди
нарахувань накладаються і дублюються
для різних сум. Слід зазначити, що
нарахування пені та 3% річних
проводилось позивачем по кожній
видатковій накладній окремо,
відповідно заборгованість по
попередній видатковій накладній
додавалась до заборгованості по
наступній видатковій накладній.

Зважаючи на відсутність
конкретизованого розрахунку
інфляційних втрат, водночас
враховуючи, що позивачем вказано
місяці, за які вони нараховані, суд
провів свій розрахунок. Одним з
обов"язків суду при розгляді спору є
перевірка правильності нарахування
сум, які підлягають до стягнення.
Відтак, висновок відповідача про
необґрунтованість суми інфляційних
втрат є безпідставним. Водночас, слід
зазначити, що заперечуючи розрахунок
позовних вимог відповідач має право
подати свій
контррозрахунок суми позову, про що суд
зазначав в ухвалі від 10.09.2014р. Однак,
відповідач не подав свій
контррозрахунок позовних вимог.

Безпідставним є також посилання
відповідача на відсутність
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей та
відсутність даних про такі
довіреності чи ідентифікацію осіб, чий
підпис є на накладних. Слід зазначити,
що на накладних проставлено печатки
відповідача та підпис особи, яка
отримувала товар, відтак наявність
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей в
такому випадку не є обов"язкова.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку підставності позовних
вимог до задоволення частково. З
відповідача підлягає до стягнення 599
059,45 грн., з яких 491 208,00 грн.
основного боргу, 35 009,25 грн. пені, 66 892,28
грн. інфляційних втрат та 5
949,92 грн. 3% річних.

В частині позовних вимог про стягнення
25 000,00 грн. основного боргу, 852,46 грн. пені
та 180,16 грн. 3% річних слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №1167 від 03.07.2014р.
на суму 15 301,84 грн., який відповідно до
ст.49 ГПК України слід покласти на
сторони пропорційно до суми
задоволених позовних вимог, водночас
враховуючи, що часткова оплата боргу в
сумі 140 000,00 грн. проведена після
порушення провадження у справі, а спір
доведений до суду з вини відповідача.

Керуючись ст.ст.11, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625,
627-629, 712 ЦК України, ст.ст.174, 193, 230-232 ГК
України, ст.ст. 43, 33, 34, 49, 75, п.1-1 ст.80, 82-85,
87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агролайф корми" (81151,
Львівська область, Пустомитівський
район, с.Давидів, вул.Львівська, буд.2А;
) на користь Приватного
підприємства "Оліяр" (81118, Львівська
область, Пустомитівський район,
с.Ставчани; ) 491 208,00 грн.
основного боргу, 35 009,25 грн. пені, 66 892,28
грн. інфляційних втрат, 5 949,92 грн. 3%
річних та 14 781,18 грн. судового
збору.

3. В частині стягнення 25 000.00 грн.
основного боргу, 852,46 грн. пені та 180,16
грн. 3% річних відмовити.

4. В частині стягнення 140 000,00 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити.

5. Наказ видати в порядку ст.116 ГПК
України, після набрання судовим
рішення в законної сили,

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 08.10.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.