КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р. Справа№ 910/12948/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання
Д'яковій Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Лабик Р.Р. за дов. № 85 від
20.11.2013.

від позивача: Панченко Ю.В. за дов. №
118/2014 від 02.01.2014.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014.

у справі № 910/12948/14 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Європейський страховий
альянс"

до Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно - страхова
компанія"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 4 618,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 у справі № 910/12948/14
позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Європейський
страховий альянс" до Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно - страхова компанія" про
відшкодування шкоди в порядку регресу 4
618,88 грн. задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно - страхова
компанія" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 16.07.2014 у справі № 910/12948/14
та прийняти нове судове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевим господарським судом позов
задоволено через неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Так, апелянт не погоджується з
висновком суду про те, що задовольняючи
позовні вимоги, суд не врахував доводи
відповідача щодо не звернення позивача
до Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно - страхова
компанія" із заявою на виплату
страхового відшкодування, в порядку
визначеному Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з чим, на думку
апелянта, відповідачем жодним чином не
порушено права та свободи Приватного
акціонерного товариства "Європейський
страховий альянс".

Разом із апеляційною скаргою Приватне
акціонерне товариство "Українська
охоронно-страхова компанія" звернулось
до апеляційного суду з клопотанням про
відновлення строку на подання
апеляційної скарги. Клопотання
мотивоване тим, що апелянт отримав
рішення суду після закінчення
процесуального строку для оскарження
до апеляційної інстанції.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія" передано на розгляд колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді
Скрипка І.М., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 у складі
суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю.,
судді Скрипка І.М., Самсін Р.І.,
відновлено Приватному акціонерному
товариству "Українська
охоронно-страхова компанія" строк на
подання апеляційної скарги, прийнято
до розгляду та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 21.10.2014.

В судовому засіданні 21.10.2014 представник
апелянта підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі, просив скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 21.10.2014 представник
позивача заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просив рішення Господарського суду
міста Києва від 16.07.2014 залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
між Приватним акціонерним товариством
"Європейський страховий альянс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тайтен Машинері
Україна" (далі - страхувальник) 31.01.2012
укладено договір добровільного
страхування наземного транспортного
засобу № 1037648 (далі - договір), об'єктом
страхування за яким є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном, а саме:
автомобілем "Шкода" реєстраційний
номер НОМЕР_1 на випадок настання
страхових випадків, зокрема,
пошкодження чи знищення транспортного
засобу або його частин внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, 16.05.2013 в
м. Києві по вул. Набережне Шосе сталася
ДТП за участі застрахованого
автомобіля "Шкода" реєстраційний номер
НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2, а саме:
порушення водієм автомобіля НОМЕР_2
Правил дорожнього руху України, що
спричинило механічні пошкодження
автомобілю страхувальника "Шкода"
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Матеріали справи містять Довідку ДАІ №
9200161 про дорожньо-транспортну пригоду,
яка підтверджує факт скоєння ДТП.

Дорожньо-транспортна пригода сталася в
результаті порушення водієм ОСОБА_4
Правил дорожнього руху України, що
підтверджується Постановою
Подільського районного суду м. Києва
від 14.06.2013 у справі № 758/6781/13-п,
відповідно до якої ОСОБА_4 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

З постанови Подільського районного
суду м. Києва від 14.06.2013 у справі №
758/6781/13-п вбачається, що транспортний
засіб - автомобіль НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди автомобілю "Шкода" реєстраційний
номер НОМЕР_1 знаходився під керуванням
ОСОБА_4

Як слідує зі звіту про визначення
вартості матеріального збитку № 63/13
від 28.05.2013 наявного в матеріалах справи,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля "Шкода" реєстраційний номер
НОМЕР_1 складає 6 004,52 грн.

Платіжним дорученням № ЦО05625 від 23.10.2013
підтверджується факт сплати
страхувальнику коштів у сумі 5 618,88 грн.,
на підставі заяви останнього,
страхового акту № 882/13/50/ТР25/00/2 від
15.10.2013 у відповідності до розрахунку
суми страхового відшкодування, звіту
про визначення вартості матеріального
збитку № 63/13 від 28.05.2013.

Вищевказаним договором (поліс №
АВ/3280879) передбачено, що франшиза
становить 1000,00 грн., а ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну - 50 000,00 грн.

З огляду на викладене позивач
звернувся з позовом до відповідача про
відшкодування шкоди в порядку регресу 4
618,88 грн. (5 618,88 грн. - 1000 грн. франшиза = 4
618,88 грн.)

Як визначено ст. 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

У відповідності до ч. ч. 1 та 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

При цьому, вина особи, яка керувала
автомобілем НОМЕР_2 встановлена у
судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля НОМЕР_2, застрахована у
приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно - страхова
компанія" на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/3280879, що підтверджується
довідкою МТСБУ № 7/2-28/18771 від 15.07.2014.

Як визначено п. 35.1 ст. 35 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 наведеного
Закону страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо відшкодування
витрат на проведення відновлювального
ремонту пошкодженого майна
(транспортного засобу) з урахуванням
зносу здійснюється безпосередньо на
рахунок потерпілої особи (її
представника), сума, що відповідає
розміру оціненої шкоди, зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому доплата в розмірі,
що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. За
змістом ст. 34 вказаного Закону розмір
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, може
бути визначено як експертом, так і
аварійним комісаром, визнання яких
містяться в п. 2 Типового положення про
організацію діяльності аварійних
комісарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р.
№8 та Положенні щодо укладення угоди на
проведення експертної оцінки майна,
затвердженого наказом Фонду
державного майна України від 08.01.1998 №16.

У відповідності до норми ст. 29 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

З огляду на викладене суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що матеріалами справи підтверджується
вартість відновлювального ремонту
застрахованого транспортного засобу в
розмірі 6 004,52 грн., а також виплата
позивачем страхового відшкодування у
розмірі 5 618,88 грн., згідно до платіжного
доручення № ЦО05625 від 23.10.2013.

Щодо посилань апелянта про те, що
позивач не звернувся із заявою на
виплату страхового відшкодування, в
порядку визначеному Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» до Приватного акціонерного
товариства "Українська охоронно -
страхова компанія", у зв'язку з чим
останній жодним чином не порушив та не
оспорював права та свободи позивача,
суд апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов.

Вищевказана норма передбачає
наявність у страховика права на
пред'явлення регресного позову, а не
вимоги до особи, відповідальної за
завданий збиток.

Крім того, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має
право вільно обирати незаборонений
законом спосіб захисту прав і свобод, у
тому числі й судовий. Можливість
судового захисту не може бути
поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, беручи до уваги
вищевикладене, позивач отримує право
вимоги потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування.
Відповідно до зазначених вище норм
позивач може реалізувати своє право
шляхом подачі позову до суду.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Верховного Суду України від
28.08.2012 у справі № 23/279.

Також суд апеляційної інстанції,
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
твердження відповідача, що позивач
стягує з нього регресне відшкодування
з врахуванням ПДВ, не відповідають
дійсності, оскільки зі змісту
платіжного доручення № ЦО05625 від 23.10.2013
вбачається, що останній здійснив
виплату страхувальнику коштів у сумі 5
618,88 грн. без ПДВ.

При цьому, визначені полісом № АВ/3280879
розміри лімітів відповідальності та
франшизи, розмір шкоди, право на
зворотну вимогу якої перейшло до
позивача, а також розмір вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, відповідач був зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати в
розмірі 4 618,88 грн. (5 618,88 грн. - 1000,00 грн.
франшизи за полісом).

Згідно з п.2 ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

У відповідності до ст. ст. 525, 526, 530
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений строк
відповідно до закону, інших правових
актів, договору. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи Приватного акціонерного
товариства "Українська охоронно -
страхова компанія", викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, а тому господарський суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, належним
чином дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 у справі № 910/12948/14
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно - страхова компанія" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 у справі № 910/12948/14 -
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 у справі № 910/12948/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12948/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
І.М. Скрипка

Р.І. Самсін