ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.10.14р. Справа № 904/5944/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХОРОШИЕ ДВЕРИ", м.
Берислав

до Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 283 101,94 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: Горун Н.М., представник за
договором №б/н від 24.06.14р.

від відповідача: Данильченко О.О.,
представник за довіреністю №653-О від
17.02.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ХОРОШИЕ ДВЕРИ" (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" (далі - відповідач) про
стягнення 283 101,94 грн.

Ухвалою господарського суду від 11.08.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 09.09.14р.

Ухвалою господарського суду від 09.09.14р.
відкладено розгляд справи на 09.10.14р.

Ухвалою господарського суду від 09.10.14р.
продовжено строк розгляду спору по
суті до 26.10.14р. включно та відкладено
розгляд справи на 22.10.14р.

22.10.14р. повноважний представник
позивача у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх у повному обсязі. Крім
того, повноважний представник позивача
надав для долучення до матеріалів
письмові доводи і міркування щодо
відзиву (доповнення) на позовну заяву.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник відповідача надав для
долучення до матеріалів письмові
доводи доповнення до відзиву на
позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, подані
документи та заслухавши пояснення
повноважних представників сторін, у
судовому засіданні оголошено перерву
до 15:00 год.

Після перерви, у судовому засіданні
22.10.14р. оголошено вступну та
резолютивну частини судового рішення,
згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, дослідивши
подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.11р. позивачем був відкритий
поточний рахунок № 7576 (валюта -
гривня) в Публічному акціонерному
товаристві Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" (Севастопольска філія)
(далі - відповідач) на підставі договору
про відкриття банківського рахунку та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування від 21.01.11р.

25.01.11р. позивачем був відкритий
поточний рахунок № 0650 (валюта -
долар США).

Зазначене підтверджується
довідкою № 08.7.0.0.0/01 від 26.01.11р.

Але позивач зазначає про те, що на
жаль, договори банківського рахунку у
позивача не зберігалися, але наявність
цих рахунків і залишків грошових
коштів на них відповідачем
підтверджується, що вбачається із
виданих ним довідок і листуванням з
позивачем.

Позивач зазначає про те, що
починаючи з 15.03.14р. відповідач спочатку
тимчасово, а потім зовсім припинив
роботу своїх відділень на території
Криму з причини дефіциту готівкових
коштів і правової невирішеності роботи
банків на півострові, про що повідомив
своїх клієнтів на офіційному сайті
Приватбанку.

Як зазначає позивач, з 18.03.14р.
відповідачем були припинені всі
операції по банківських рахунках
клієнтів в цьому регіоні, заблоковані
всі рахунки, скасовано можливість
проведення безготівкових платежів, що
фактично позбавило позивача
можливості здійснювати операції по
банківських рахунках. На момент
припинення обслуговування
відповідачем рахунків позивача
залишок грошових коштів на рахунку №
7576 складав 203 064,57 грн., що
підтверджується довідкою від 23.06.14р. №
08.7.0.0.0/10; на рахунку № 0650 - 5 000
доларів США, що підтверджується
довідкою від 23.06.14р. № 08.7.0.0.0/12.

Позивач зауважує, що він був
вимушений перевести місце ведення
своєї господарської діяльності із м.
Севастополя до м. Бериславу
Херсонської області, у зв'язку з чим
були внесені відповідні зміни до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, що
підтверджується витягом з зазначеного
реєстру від 06.05.14р. серія АГ № 975460 і
випискою від 30.04.14р. серія АГ № 975697.

Листом від 06.05.14р. № 26, як зазначає
позивач, останній повідомив
відповідача про зміну юридичної
адреси, надав підтверджуючі документи
і просив розблокувати доступ до своїх
рахунків і грошових коштів. Цей лист
був переданий до Херсонської філії
ПриватБанку 06.05.14р. і зареєстрований за
вх. № 13. У зв'язку з неотриманням
відповіді на цей лист позивач повторно
26.05.14р. звернувся з листом № 29 до
відповідача, тепер до головного офісу в
м. Дніпропетровську, в якому також
просив розблокувати його рахунки і
надати доступ до грошових коштів, які
вкрай необхідні для ведення
господарської діяльності і сплати
податків. На цей лист позивач отримав
відповідь від відповідача від 02.06.14р. №
20.1.0.0.0/7-20140528/3483, в якій повідомив про те,
що банк вимушено припинив свою
діяльність на території АРК Крим і м.
Севастополя і чинне законодавство не
дозволяє йому виконати прохання
позивача. Крім цього, у листі
відповідач покладає відповідальність
за порушення прав, в тому числі і
позивача, на державу, що здійснює
окупацію, а також приносить вибачення
за завдані незручності. Позивач вважає,
що така відповідь відповідача є
намаганням уникнення від виконання
своїх зобов'язань перед клієнтами,
зокрема, перед позивачем, а також
введенням позивача в оману стосовно
вимог чинного законодавства. Крім
цього, цей лист підготовлений
відповідачем не під ситуацію, яка
виникла у позивача, який здійснює свою
господарську діяльність не на
окупованій території, а в м. Бериславі
Херсонської області, про що
відповідачу було двічі повідомлено.

Позивачем відкриті нові рахунки в
Херсонській філії ПриватБанку, що
підтверджується довідкою від 07.05.14р. №
08.7.0.0.0/56.

Як вважає позивач, у зв'язку з
зазначеним у відповідача, навіть за
відсутності можливості розблокувати
рахунки, що були відкриті
Севастопольською філією Приватбанку,
на сьогодні є всі можливості повернути
грошові кошти позивача на його нові
рахунки, що відкриті в Херсонській
філії ПриватБанку.

29.05.14р. позивач звернувся до
відповідача із запитом на отримання
інформації № 30, в якому просив його
надати пояснення щодо підстави
списання грошових коштів з його
рахунків. У відповідь на цей запит
позивач отримав від відповідача лист
від 03.06.14р. № 20.1.0.0.0/7-20140528/3483, який
ідентичний листу від 02.06.14р. №
20.1.0.0.0/7-20140528/3483, у зв'язку з чим не має
ніякої інформаційної цінності, а лише
свідчить про неповагу відповідача до
своїх клієнтів і нехтування чинним
законодавством України.

Позивач звернувся із запитом на
отримання інформації до Національного
банку України від 04.06.14р. № 31, в якому
просив надати оцінки законності дій
відповідача стосовно заблокування
рахунків позивача і привласнення його
грошових коштів. Національний банк
України надав позивачу відповідь №
25-112/34160 від 01.07.14р., в якій повідомив, що
листом від 24.06.14р. № 25-111/32973 звернувся до
відповідача стосовно вжиття дієвих
заходів щодо розблокування коштів на
рахунках та належного обслуговування
клієнтів, які були зареєстровані на
території АР Крим і здійснили державну
реєстрацію змін місцезнаходження в
інших регіонах України. Одночасно
Національним банком України
рекомендовано вирішувати спірні
питання з відповідачем в судовому
порядку.

Враховуючи вищевикладене,
позивач зазначає про те, що відповідач
повинний повернути позивачу грошові
кошті, що містяться на його поточних
рахунках: 203 064,57 грн. з рахунку №7576
та 5 000 дол. США з рахунку № 0650.

5 000 дол. США Х 1182,3346 (курс НБУ
станом на 01.07.14р.) = 59 116,73 грн.

203 064,57 грн. + 59 116,73 грн. = 262 181,30 грн.

Отже, заборгованість відповідача
перед позивачем за договорами
банківського рахунку складає 262 181,30
грн.

За неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
вищезазначеним договорам, на підставі
ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем були
нараховані інфляційні втрати у розмірі
18 614,88 грн. та 3% річних у розмірі 2 305,76
грн.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просить стягнути з відповідача
суму боргу за договорами банківського
рахунку у розмірі 262 181,30 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 18 614,88 грн.,
3% річних у розмірі 2 305,76 грн., а всього 283
101,94 грн.

Відповідач заявлені позовні
вимоги не визнав та просив суд
відмовити позивачу в їх задоволенні у
повному обсязі, виходячи з наступного.

11.03.14р. Верховною Радою АР Крим
прийнято Декларацію незалежності
Автономної Республіки Крим та міста
Севастополь. Вона проголошує Автономну
Республіку Крим включаючи місто
Севастополь суверенною державою.

16.03.14р. відбувся невизнаний
українською владою та міжнародною
спільнотою (крім Росії) «Референдум
про статус Криму», про «входження Криму
до складу РФ як суб'єкта Федерації».

17.03.14р. Президент РФ Володимир
Путін підписав указ про визнання
республіки Крим як суверенної і
незалежної держави.

18.03.14р. влада самопроголошеної
Республіки Крим та президент Росії
Володимир Путін підписали договір про
входження Криму і Севастополя до
складу Російської Федерації.

Рішенням Центрального банку
Російської Федерації (Банк Росії) №
РН-ЗЗ/І від 21.04.14р., також було припинено
з 21.04.14р. діяльність відокремлених
структурних підрозділів на території
Республіки Крим і на території міста
федерального значення Севастополя -
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". За законодавством
України чинність на окупованій
території Автономної Республіки Крим
нормативних актів Російської
Федерації не визнається, та вони не
підлягають виконанню. В той же час,
наявність вказаного рішення Банку
Росії щодо припинення діяльності на
території АРК ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
унеможливлювало діяльність
відокремленого підрозділу банку на
території АРК та міста Севастополя -
Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Як зазначає відповідач,
окупаційна влада ще з травня 2014 року
фактично здійснила конфіскацію
частини майнового комплексу ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", що використовувався у
банківській діяльності відокремленого
структурного підрозділу - Філії
"Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", а саме:
приміщень банку, банкоматів,
терміналів, транспортних засобів та
інше. У зв'язку з цим відповідач не мав
доступу до свого майна, що призначене
для діяльності банківської установи на
території АРК, не мав доступу до
договорів з клієнтами на паперових
носіях, платіжних документів,
документів каси, готівки. Були
арештовані також права за
зобов'язаннями банку, у тому числі і
права вимоги, і борги за всіма
зобов'язаннями. Крім того, відповідно
до Постанов ДР Республіки Крим № 2085-6/14
від 30.04.14р., № 2474-6/14 від 03.09.14р., до майна,
яке підлягає націоналізації, та
обліковується як власність Республіки
Крим, віднесено також майно
відповідача, що знаходиться на
території АРК та міста Севастополя. З
цих причин відповідач також не мав
можливості здійснювати банківську
діяльність на окупованій території. У
засобах масової інформації
неодноразово оприлюднювалася офіційна
інформація, що майно відповідача, яке
знаходиться на території Криму, буде
реалізоване, а за рахунок цих коштів
здійснюватиметься розрахунок з
вкладниками відповідача.

Таким чином, як вказує відповідач,
відокремлений підрозділ ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" на території АРК та міста
Севастополя не мав правових підстав та
можливості здійснювати банківську
діяльність, після окупації АРК та міста
Севастополя.

15.04.14р. Верховною радою України
прийнято Закон "Про забезпечення прав і
свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України", яким рекомендовано
Національному банку України прийняти
нормативно-правові акти на виконання
цього Закону.

Відповідно до Закону України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України" Автономну
республіку Крим визначено як тимчасово
окуповану територію внаслідок
збройної агресії Російської Федерації,
та встановлено особливий правовий
режим на цій території. Відповідно до
вказаного Закону, Постановою НБУ № 260
від 06.05.14р. "Про відкликання та
анулювання банківських ліцензій та
генеральних ліцензій на здійснення
валютних операцій окремих банків і
закриття банками відокремлених
підрозділів, що розташовані на
території Автономної Республіки Крим і
міста Севастополя" припинено
діяльність відокремлених підрозділів,
що розташовані на території Автономної
Республіки Крим і міста Севастополя, та
зобов'язано банки протягом місяця з дня
набрання чинності цієї постанови
забезпечити закриття таких
відокремлених підрозділів.

Як зазначає відповідач, на
виконання Постанови НБУ, відповідно до
наказу № РК-2014-6695879 від 14.05.14р. змінено
порядок обліку рахунків відкритих у
відокремлених підрозділах АРК.

Відповідач звертає увагу на той
факт, що позивач не надав суду доказів
звернення до відповідача з платіжним
дорученням на час розгляду справи,
оформленим належним чином, яке Банк
відмовився виконати.

Враховуючи вищевикладене,
відповідач вважає, що позивачем не
доведено порушення відповідачем його
законних прав.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 5
Закону України "Про забезпечення прав і
свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України" відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
тимчасової окупації державі Україна,
юридичним особам, громадським
об'єднанням, громадянам України,
іноземцям та особам без громадянства, у
повному обсязі покладається на
Російську Федерацію як на державу, що
здійснює окупацію. Таким чином,
відповідач вважає, що зазначеним
Законом України встановлено, на кого
саме покладається відповідальність за
відшкодування шкоди у результаті
окупації.

Ухвалою Центрального районного
суду м. Сімферополя від 21.04.14р. АНО "ФЗВ"
було передано в довірче управління
майновий комплекс Філії "Кримське РУ
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", у зв'язку з чим АНО
"ФЗВ" користується, володіє
розпоряджається всім майном ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", що знаходиться на
території АРК та міста Севастополя:
нерухомістю, транспортом, банкоматами,
терміналами, грошовими коштами,
правами за всіма зобов'язаннями, а не
лише депозитами. Вказана обставина
підтверджується інформацією,
розміщеною на сайті АНО "ФЗВ". Ухвалою
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 04.06.14р. АНО "ФЗВ"
призначено управляючим майном банку за
всіма зобов'язаннями (у тому числі
кредитним, орендним та іншими), а також
АНО "ФЗВ" ухвалою суду уповноважено
здійснювати угоди щодо майна банку.
Також в ухвалі вказано, що АНО "ФЗВ"
передано права виконавчих органів
банку щодо майнового комплексу банку
на території АРК та міста Севастополя.
Таким чином, відповідач вважає, що
викладені факти у сукупності свідчать
про те, що зобов'язання за договорами
укладеними працівниками Філії
"Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК",
виконує АНО "ФЗВ", за рахунок майна
банку, яке знаходиться на території АРК
та міста Севастополь. Тому, відповідач
вважає, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є
неналежним відповідачем у справі та
просить у позові до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
відмовити.

Позивач з вищезазначеними
доводами відповідача не згоден та
вважає, що відповідач використовує
складну ситуацію, що склалась на
окупованій території Автономної
Республіки Крим і міста Севастополя, як
привід для привласнення грошових
коштів, що розміщені на рахунках
клієнтів, в тому числі і позивача.

Посилаючись на ст. ст. 95, 96
Цивільного кодексу України позивач
зазначає про те, що відповідальність за
зобов'язаннями, що виникли за
укладеними з позивачем договорами про
відкриття банківського рахунку та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування, несе відповідач, як
юридична особа.

Крім цього, позивач звертає увагу
на те, що відповідач припинив
обслуговування своїх клієнтів, в тому
числі позивача, ще задовго до видання
регулятивних актів Національним
банком України - починаючи з 15.03.14р., про
що повідомив 18.03.14р. клієнтів на
офіційному сайті Приватбанку. В той
час, як Постановою Правління
Національного банку України № 260 від
06.05.14р. «Про відкликання та анулювання
банківських ліцензій та генеральних
ліцензій на здійснення валютних
операцій окремих банків і закриття
банками відокремлених підрозділів, що
розташовані та території Автономної
Республіки Крим і міста Севастополя»,
на яку відповідач посилається, банкам
надається місяць з дня набрання
чинності цією постановою для закриття
відповідних регіональних підрозділів.
Отже, у відповідача було достатньо часу
- біля трьох місяців для виконання
своїх зобов'язань безпосередньо на
території АРК та м. Севастополя перед
своїми клієнтами, а тому твердження
відповідача про неможливість і
відсутність правових підстав для
здійснення банківської діяльності
після окупації АРК та м. Севастополя, є
безпідставним і не заслуговує на увагу.
За спливу цього часу і після закриття
відокремлених підрозділів відповідача
на зазначених територіях зобов'язання
за укладеними договорами повинна
виконувати юридична особа - відповідач,
від імені якої були укладені договори з
позивачем.

Позивач також звертає увагу суду
на те, що відповідач подає некоректну
інформацію щодо філії, що
обслуговувала рахунки позивача з
моменту їх відкриття до заблокування.
Так, відповідач зазначає такою філією є
Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», в той
час, як фактично рахунки відповідача і
всіх інших клієнтів м. Севастополя
обслуговувала Севастопольська філія,
яка підпорядковувалась безпосередньо
Головному банку. Крім того, відповідач
зазначає про фактичну конфіскацію
окупаційною владою ще з травня 2014 року
частини майнового комплексу банку, а
саме - філії Кримське РУ ПАТ КБ
«Приватбанк». Про те, що ця філія не має
ніякого відношення до рахунків
позивача, як зазначалось вище. У
підтвердження факту конфіскації майна
відповідача в м. Севастополі
відповідач доказів суду не надав. Крім
цього, суду не надано доказів у
підтвердження того, що приміщення, в
якому розташовувалась Севастопольська
філія, є майном банка.

При вирішенні спору, як зазначає
позивач, слід звернути увагу на те, що
відповідач подає суду загальну
інформацію щодо ситуації, що склалась з
його майном на окупованій території,
про порушення його майнових прав тощо
без прив'язки до цього судового спору і
до конкретної ситуації, що виникла між
банком і позивачем. В будь-якому разі
позивач свої обов'язки перед
відповідачем за укладеними договорами
завжди виконував належним чином і у
відповідача існують договірні
обов'язки перед позивачем, що
ґрунтуються на чинному законодавстві
України. Проблеми, що виникли у
відповідача з іншими особами, в тому
числі і стосовно його майна, підлягають
до вирішення в окремому порядку і не
мають ніякого відношення до позивача, а
тим більше, не можуть слугувати
підставою для невиконання
відповідачем договірних обов'язків.

Крім того, позивач зазначає про
те, що первісний відзив на позов мав
іншу правову позицію. У первісному
відзиві і в судовому засіданні
представником відповідача
стверджувалось, що позивач не надав
суду платіжного доручення, яке банк
відмовився виконати, що свідчить про
недоведеність позову. Всупереч цьому,
платіжні доручення, що були направлені
позивачем до Херсонської філії і
безпосередньо до Головного банку,
залишились без виконання, що
підтверджується доказами, що були
надані представником позивача в
судовому засіданні 09.10.14р.

Позивач вважає, що покладання
відповідача відповідальності за
невиконання своїх обов'язків перед
позивачем на Російську Федерацію, є
неприпустимо, оскільки в ст. 5 Закону
України "Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим та
тимчасово окупованій території
України", на яку посилається
відповідач, йдеться про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок окупації, в тому
числі, і юридичним особам. В той час, як
предметом позову, що розглядається в
рамках цієї справи, є стягнення
грошових коштів, що є власністю
позивача, з відповідача на виконання
договірних зобов'язань, що не є
тотожнім поняттям матеріальної і
моральної шкоди.

Як зазначає позивач, хибним також
є висновок відповідача про те, що
виконання зобов'язань за договорами, що
були укладені працівниками філії
Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", на
структуру іншої держави - Російської
Федерації, АНО «ФЗВ», якому передано в
довірче управління майновий комплекс
названої філії відповідача на підставі
ухвали Центрального районного суду м.
Сімферополя від 21.04.14.р. Цей висновок
відповідача суперечить ч. 2, 3 ст. 9
Закону України "Про забезпечення прав і
свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України", відповідно до яких будь-які
органи, їх посадові та службові особи
на тимчасово окупованій території та
їх діяльність вважаються незаконними,
якщо ці органи або особи створені,
обрані чи призначені у порядку, не
передбаченому законом. Будь-який акт
(рішення, документ), виданий органами
та/або особами, передбаченими частиною
другою цієї статті, є недійсним і не
створює правових наслідків. До речі,
твердження відповідача про те, що АНО
"ФЗВ" прийняло на себе виконання
зобов'язань за договорами, що були
укладені працівниками філії Кримське
РУ ПАТ КБ "Приватбанк" не відповідає
дійсності, оскільки названа юридична
особа створена Російською Федерацією
виключно для компенсування вкладів
фізичних осіб. Оскільки позивач є
юридичною особою, відсилання його до
АНО "ФЗВ"- зі отриманням своїх грошових
коштів не має під собою ніякого
підґрунтя. Отже, у відповідача відсутні
правові підстави для твердження про те,
що він є неналежним відповідачем у
справі.

Дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Україна згідно з Конституцією
України є суверенною і незалежною
державою. Суверенітет України
поширюється на всю її територію, яка в
межах існуючого кордону є цілісною і
недоторканною. Перебування на
території України підрозділів
збройних сил інших держав з порушенням
процедури, визначеної Конституцією та
законами України, Гаазькими
конвенціями 1907 року, IV Женевською
конвенцією 1949 року, а також всупереч
Меморандуму про гарантії безпеки у
зв'язку з приєднанням України до
Договору про нерозповсюдження ядерної
зброї 1994 року, Договору про дружбу,
співробітництво і партнерство між
Україною і Російською Федерацією 1997
року та іншим міжнародно-правовим
актам є окупацією частини території
суверенної держави Україна та
міжнародним протиправним діянням з
усіма наслідками, передбаченими
міжнародним правом.

Як зазначено у ст. 1 Закону України
"Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України", тимчасово окупована
територія України (далі - тимчасово
окупована територія) є невід'ємною
частиною території України, на яку
поширюється дія Конституції та законів
України.

Закон України "Про забезпечення
прав і свобод громадян та правовий
режим на тимчасово окупованій
території України" визначає статус
території України, тимчасово
окупованої внаслідок збройної агресії
Російської Федерації, встановлює
особливий правовий режим на цій
території, визначає особливості
діяльності державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій в умовах цього
режиму, додержання та захисту прав і
свобод людини і громадянина, а також
прав і законних інтересів юридичних
осіб (ст. 2 Закону України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України").

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону
України "Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України" визначено, що для цілей цього
Закону тимчасово окупованою
територією визначається сухопутна
територія Автономної Республіки Крим
та міста Севастополя, внутрішні води
України цих територій.

Враховуючи вищезазначені норми,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити, що Севастопольська філія
ПАТ КБ "Приватбанк", з якою позивач
уклав договори про відкриття
банківського рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
від 21.01.11р., знаходиться на тимчасово
окупованій території України, тому для
спірних правовідносин необхідно
застосовувати спеціальні норми Закону
України "Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України".

З огляду на вищевикладене,
господарський суд констатує, що на
державному рівні встановлено факт
вторгнення на територію України,
зокрема територію Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя
озброєних формувань, екстремістськи
налаштованих осіб та військової
агресії з боку Російської Федерації,
також встановленим є факт тимчасової
окупації та анексії території
Автономної Республіки Крим та міста
Севастополя.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону
України "Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України" відповідальність за порушення
визначених Конституцією та законами
України прав і свобод людини і
громадянина на тимчасово окупованій
території покладається на Російську
Федерацію як на державу-окупанта
відповідно до норм і принципів
міжнародного права.

Крім того, господарський суд
також бере до ували лист Національного
Банку України від 01.07.14р. N 25-112/34154, який
містить також посилання на
вищезазначену статтю 5 Закону України
"Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України".

Таким чином, враховуючи норми ч. 3
ст. 5 Закону України "Про забезпечення
прав і свобод громадян та правовий
режим на тимчасово окупованій
території України" господарський суд
вважає, що законодавець поклав всю
відповідальність за порушення
будь-яких прав на Російську Федерацію
як на державу-окупанта відповідно до
норм і принципів міжнародного права.
Враховуючи викладене,
відповідальність за порушені права
позивача покладається не на
зазначеного у позові відповідача, а
саме на Російську Федерацію, тому позов
подано не до того відповідача.

Як зазначено у п. 1.3 Постанови
Пленуми Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.11р. N 18,
господарський суд за клопотанням
сторони або за своєю ініціативою має
право до прийняття рішення залучити до
участі у справі іншого відповідача,
якщо у спірних правовідносинах він
виступає або може виступати як
зобов'язана сторона. Заміна первісного
відповідача належним відповідачем
допускається лише за згодою позивача,
яка має бути викладена в його письмовій
заяві чи зафіксована в протоколі
судового засідання. Якщо ж такої згоди
не надано, то господарський суд у
залежності від конкретних обставин
справи вчиняє одну з таких дій:
1)розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і відмовляє в позові,
оскільки відповідач не є належним; 2)
залучає до участі у справі з власної
ініціативи іншого відповідача згідно з
частиною першою статті 24 ГПК.

Оскільки позивач наполягає на
тому, що відповідачем у даному спорі є
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", то господарський
суд виходячи з вищезазначених
конкретних обставин справи відмовляє
позивачу у задоволенні позовних вимог
у зв'язку з тим, що відповідач не є
належним.

Крім того, господарський суд
вважає за необхідне зазначити, що
Постановою Правління Національного
Банку України "Про відкликання та
анулювання банківських ліцензій та
генеральних ліцензій на здійснення
валютних операцій окремих банків і
закриття банками відокремлених
підрозділів, що розташовані на
території Автономної Республіки Крим і
міста Севастополя" від 06.05.14р. № 260, з
метою забезпечення стабільності
грошової одиниці України, захисту
інтересів вкладників та інших
кредиторів банків України, запобігання
та уникнення ризиків у діяльності
банків, беручи до уваги Указ Президента
України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про
часткову мобілізацію", Закон України
"Про затвердження Указу Президента
України "Про часткову мобілізацію",
Декларацію Верховної Ради України від
20 березня 2014 року N 1139-VII "Про боротьбу за
звільнення України", Закон України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України", ураховуючи
неможливість здійснювати Національним
банком України банківське регулювання
та банківський нагляд, валютний
контроль і державний фінансовий
моніторинг за діяльністю окремих
банків та відокремлених підрозділів
банків, що розташовані на території
Автономної Республіки Крим і міста
Севастополя, а також неможливість
виконання такими банками та
відокремленими підрозділами банків
вимог Законів України "Про банки і
банківську діяльність", "Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму", Декрету Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", інших
нормативно-правових актів
Національного банку України, що
свідчить про здійснення ними ризикової
діяльності, яка загрожує інтересам
вкладників чи кредиторів, у тому числі
інших банків, керуючись статтею 99
Конституції України, статтями 6, 7, 15, 55, 63
Закону України "Про Національний банк
України", статтями 19, 19-1, 23, 44, 63 - 65, 66, 67, 73
Закону України "Про банки і банківську
діяльність", статтями 14, 23 Закону
України "Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму", Декретом
Кабінету Міністрів України від 19
лютого 1993 року N 15-93 "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю", Правління Національного
банку України, відкликано та
анульовано банківські ліцензії та
генеральні ліцензії на здійснення
валютних операцій та припинено участь
у системі електронних платежів
Національного банку України таких
банків, що розташовані на території
Автономної Республіки Крим і міста
Севастополя.

Крім того, Вищезазначеною
Постановою Правління Національного
Банку України "Про відкликання та
анулювання банківських ліцензій та
генеральних ліцензій на здійснення
валютних операцій окремих банків і
закриття банками відокремлених
підрозділів, що розташовані на
території Автономної Республіки Крим і
міста Севастополя" також заборонено
банкам, які уклали агентські договори з
юридичними особами (комерційними
агентами), надавати фінансові послуги
своїм клієнтам на території Автономної
Республіки Крим і міста Севастополя.
Крім того, визначено, що банкам, перелік
яких додається до цієї постанови,
необхідно припинити діяльність
відокремлених підрозділів, що
розташовані на території Автономної
Республіки Крим і міста Севастополя.

Також господарський суд вважає за
необхідне зазначити про те, що
позивачем не надано суду зазначені у
позовній заяві договори на підставі
яких між сторонами виникли спірні
правовідносини. Дослідження вказаних
договорів надало би можливість
встановити суду чи визначено сторонами
у договорах, як форс-мажорні обставини -
тимчасова окупація території України,
що дало би підстави для належних
висновків про відповідальність сторін,
та і умови звільнення від неї.

За загальним правилом форс-мажорні
обставини - це надзвичайна і
непереборна за наявних умов сила,
захист від дії якої не передбачено
умовами договору, дію якої неможливо
попередити застосуванням
високопрофесійної практики персоналу,
дія якої може бути викликана:

винятковими погодними умовами і
стихійним лихом (ураган, буря, повінь,
нагромадження снігу, ожеледь,
землетрус, пожежа, просідання і зсув
ґрунту);

непередбаченими ситуаціями,
викликаними діями сторони, що не є
стороною відповідного договору
(страйк, локаут, дія суспільного ворога,
оголошена та неоголошена війна,
загроза війни, терористичний акт,
блокада, революція, заколот, повстання,
масові заворушення, громадська
демонстрація, протиправні дії третіх
осіб, пожежа, вибух);

умовами, регламентованими
відповідними органами виконавчої
влади, а також пов'язаними з
ліквідацією наслідків, викликаних
винятковими погодними умовами і
непередбаченими ситуаціями.

Відповідно до умов ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як зазначено в ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд відмовляє позивачу у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Витрати по справі слід покласти
на позивача.

На підставі вищевикладеного,
керуючись Законом України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України", Постановою Пленуми
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.11р. N 18, ст. 509, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 24.10.14р.

Суддя Н.Е. Петренко