ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 р.
Справа № 914/3306/14

Суддя О.Запотічняк при секретарі
М.Драгус розглянула справу

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Жорнище", Вінницька
область, Іллінецький район.

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар",
Львівська область, м.Городок.

Про: стягнення 1836407,8 грн

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2. - представник;

Від відповідача: Дрогомирецька О.Р. -
представник;

Суть спору: Публічне акціонерне
товариство "Жорнище" звернулося з
позовом до

Відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" про:
стягнення 1836407,8 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що на виконання умов договору
купівлі-продажу від 09.08.2013р. №09/SR/2013 він
поставив відповідачу плодоовочеву
продукцію на загальну суму 7 664 973,22 грн.,
а відповідач всупереч умов договору
провів тільки частковий розрахунок за
отриману продукцію в сумі 5 984 790,68 грн., у
зв'язку з чим в нього виник борг в сумі 1
680 183,54 грн. За неналежне виконання
договірних зобов'язань відповідачу
нараховано 18734,26 грн. -3% річних та 137490,00
грн. - інфляційних втрат.

Обставини справи: Розглянувши
подані матеріали суд визнав їх
достатніми для прийняття заяви до
розгляду і ухвалою від 17.09.2014 року
порушив провадження у справі та
призначив судове засідання на
30.09.2014року.

В судовому засіданні 30.09.2014р. розгляд
справи було відкладено на 15.10.2014р. у
зв'язку з неявкою представника
відповідача та подачею відповідачем
клопотання про відкладення розгляду
справи.

13.10.2014р. відповідач подав відзив на
позовну заяву в якому просить суд
відмовити в задоволенні частини
позовних вимог в сумі 442 596,67 грн.,
зобов'язати позивача провести
перерахунок 3% річних та інфляційних
витрат, відмовити у стягненні 10 000,00
грн. судових витрат на надання правової
допомоги та припинити провадження у
справі в частині стягнення 210 000,00 грн.

В судове засідання 15.10.2014р. з'явилися
представники сторін надали пояснення
по суті предмету спору.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив суд їх
задоволити в повному обсязі. Пояснив,
що на виконання умов договору
купівлі-продажу від 09.08.2013р. №09/SR/2013
позивач поставив відповідачу
плодоовочеву продукцію на загальну
суму 7 664 973,22 грн., а відповідач всупереч
умов договору провів тільки частковий
розрахунок за отриману продукцію в
сумі 5 984 790,68 грн., у зв'язку з чим в нього
виник борг в сумі 1 680 183,54 грн. За
неналежне виконання договірних
зобов'язань відповідачу нараховано
18734,26 грн. -3% річних та 137490,00 грн. -
інфляційних втрат.

Представник відповідача позовні
вимоги заперечив частково. Свої
заперечення обґрунтовує тим, що згідно
доданих позивачем до позовної заяви
актів звірки взаємних розрахунків за
період з 09.08.2013р. по 06.12.2013 р. позивачем
поставлено товар на загальну суму 7 252
377,55 грн., а не на суму 7 664 973,22, як
зазначено позивачем у позовній заяві, а
відтак позивачем завищено суму
поставки на 412 595,67 грн. Жодної поставки
продукції за період з 20.05.2014р. по
06.09.2014р. на суму 21 799,10 грн. не було. Окрім
того, позивачем занижено суму
здійснених відповідачем платежів, а
саме зазначено, що загальний розмір
здійснених проплат становить 5 984790,68
грн., хоча насправді відповідач
перерахував кошти в сумі 6 014 790,68 грн.
При нарахуванні 3% річних та
інфляційних нарахувань позивачем
допущено помилки пов'язані з
використанням завищеної суми
заборгованості та неправильно
визначення періоду нарахування.
Вважає, що позивачем не підтверджено
розумність витрат на послуги адвоката.

Також відповідач звертає увагу на те,
що 17.09.2014р. та 25.09.2014р. ним було частково
погашено заборгованість на загальну
суму 210 000,00 грн. тому просить суд
припинити провадження в цій частині.

Для надання сторонам можливості
подати додаткові докази по справі, в
судовому засіданні 15.10.2014р.
оголошувалась перерва до 23.10.2014р

В судове засідання 23.10.2014р. з'явилися
представники сторін. Позивач надав
суду акт звірки взаєморозрахунків за
період 01.08.13-20.10.14, та акт
прийому-передачі наданих адвокатом
послуг.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, встановив наступне:

09 серпня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством «Жорнище»
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Яблуневий дар» в
особі вінницької філії (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
№09/SR/2013 за умовами якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця сільськогосподарську
плодоовочеву продукцію у кількості
погодженій сторонами, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити її.
Відповідно до п.8.1 договір було
укладено строком до 31.12.2013р.

Сторони погодили, що асортимент,
якість, кількість та ціна кожної партії
товару визначається сторонами в
специфікації на кожну партію товару.
Ціна кожної партії товару зазначається
у накладних (п. 2 договору).

Згідно з положенням п.3 договору
доставка товару здійснюється в строки
узгоджені сторонами в специфікації до
кожної партії товару. Товар
поставляється на склад покупця за
адресою: Вінницька область, м.Липовець
вул. Копитка, 62а. Транспортні витрати
оплачуються продавцем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Як вбачається з акту звірки
взаєморозрахунків станом на 26.02.2014р.,
який підписаний обома сторонами, а
також з товаросупроводжуючих
документів (видаткових накладних,
податкових накладних) за період дії
договору позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 7252377,55 грн.

В той же час, у позовній заяві позивач
стверджує, що на виконання умов
договору він поставив відповідачу
продукцію на загальну суму 7 664 973,22 грн.
В ході розгляду справи, а саме 23.10.2014р.
позивач в обґрунтування суми
заборгованості надав суду акт звірки
взаєморозрахунків за період
01.08.13-20.10.14р. в якому перелічив всі
здійснені ним поставки. З системного
аналізу даного акту та умов договору
купівлі-продажу вбачається, що після
закінчення строку дії договору
(31.12.2013р.) позивачем було здійснено 2
поставки товару, а саме: -24.03.2014р. згідно
накладної РН-0000139 на суму 18117,02 та
21.05.2014р. згідно накладної РН-0000240 на суму
3682,08 грн. Однак позивачем не надано суду
первинних документів, які б
підтверджували факт поставки
відповідачу продукції 24.03.2014р. та
21.05.2014р. Долучений позивачем акт звірки
не підписаний зі сторони відповідача.

Суд також звертає увагу на те, що якщо
така поставка мала місце, то не була
охоплена умовами договору
купівлі-продажу №09/SR/2013, оскільки строк
його дії закінчився 31.12.2013р.

Таким чином, позивачем було фактично
поставлено продукцію на загальну суму
7252377,55 грн., що підтверджується
товаросупроводжуючими документами
долученими до справи.

Відповідно до п. 4 договору, оплата за
товар здійснюється після поставки
товару, або передоплатою, у
національній валюті, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок продавця, а також
шляхом готівкових розрахунків.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

19 травня 2014р. позивач звернувся до
відповідача з претензією №52 в якій
вимагав погасити заборгованість в сумі
2 291 500,46 грн. впродовж 7 діб з моменту
отримання претензії.

Дана претензія була отримана
відповідачем 20.05.2014р., що засвідчується
відповідним написом та печаткою
відповідача на примірнику претензії,
копія якої долучена до справи.

З наведеного випливає, що у
відповідача виник обов'язок здійснити
розрахунок за отриманий товар 28.05.2014р.

Як вбачається з банківських виписок
долучених сторонами до справи а також з
акту звірки взаєморозрахунків за
період 01.08.13-20.10.14р. наданого позивачем,
загальна сума перерахованих
відповідачем коштів станом на 27.05.2014р.
становила 5369790,68 грн.

Отже станом на 28.05.2014р. відповідач
повинен був перерахувати позивачу
кошти в сумі 1882586,87 грн =7252377,55 грн. -
5369790,68 грн.

Згідно відмітки на поштовому
конверті, позовна заява була
направлена до суду 10.09.2014р.

За період з 28.05.2014р. по 10.09.2014р.
відповідачем було сплачено кошти в
сумі 645000,00 грн. Таким чином, станом на
дату подання позову до суду
заборгованість відповідача становила
1237586,87грн. = 1882586,87 грн. - 645000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що у відзиві
на позов відповідач просить суд
відмовити в стягненні 442 596,67 грн.
основного боргу та визнає решту
основної заборгованості в сумі 1
237586,87грн = 1680183,54 грн.(основна
заборгованість заявлена до стягнення)-
442596,67 грн. (сума заборгованості, яка
заперечується відповідачем).

Після подання позову до суду, а саме
17.09.2014р. та 25.09.2014р. відповідачем було
частково погашено заборгованість на
загальну суму 210 000,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками долученими до справи.

Відповідно до п.1.1 ч.1 ст.80 ГПК
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Враховуючи наведене, беручи до
уваги, що після подання позову до суду
відповідач погасив частину
заборгованості в сумі 210 000,00 грн.,
провадження у справі в частині
стягнення заборгованості в сумі 210 000,00
грн. підлягає припиненню.

Враховуючи наведене до стягненя
підлягає основна заборгованість в сумі
1027586,87 грн. = 1 237586,87грн - 210 000,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача за неналежне
виконання договірних зобов'язань 18734,26
грн. -3% річних та 137490,00 грн. - інфляційних
втрат суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України:
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом проведено перерахунок 3%
річних та інфляційних втрат за період з
28.05.2014р. по 10.09.2014р. з врахуванням суми
заборгованості яка існувала станом на
28.05.2014р. та проплат здійснених
відповідачем в період 28.05.2014р. по
10.09.2014р.

За неналежне виконання
договірних зобовязань з відповідача
слід стягнути 37116,91 грн. інфляційних
втрат та 14175,55 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладені обставини,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення частково в сумі 1 078879,33
грн. з яких: основний борг 1027586,87 грн.
інфляційні втрати - 37116,91 грн. та 3%
річних -14175,55 грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Окрім витрат по сплаті судового
збору, позивач просить суд покласти на
відповідача також і витрати на оплату
послуг адвоката в сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 6.3 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Як вбачається з матеріалів справи
адвокат ОСОБА_2 здійснював
представництво позивача на підставі
Договору про надання правової
допомоги у господарській справі від
12.05.2014р. №79 та довіреності від 12.05.2014р.
Повноваження ОСОБА_2 як адвоката
підтверджені копією свідоцтва про
право на заняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2. брав участь в судових
засіданнях.

Позивачем долучено до справи акт
прийому-передачі наданих послуг від
22.10.2014р. в якому зафіксовано факт
надання адвокатом ОСОБА_2 юридичних
послуг, які полягали в наданні усних
консультацій, підготовці та
направленні претензії про сплату
боргу, підготовці процесуальних
документів та ін. Також в даному акті
зазначено, що загальна вартість
наданих послуг складає 10 000,00 грн., які
були оплачені позивачем, що
підтверджено квитанцією від 12.05.2014р. №79
наданою адвокатом ОСОБА_2

Згідно із ч.5 ст. 49 ГПК України
суми, які підлягають сплаті за послуги
адвоката покладаються при частковому
задоволенні позову на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до п. 6.5 згаданої вище
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року N 7, вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Так, у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Як встановлено судом, адвокат ОСОБА_2.
здійснював підготовку позовних
матеріалів за позовом ПАТ "Жорнище" до
ТзОВ "Яблуневий дар", брав участь у 3-х
судових засіданнях та представляв
інтереси позивача.

Враховуючи, що адвокат ОСОБА_2. здійснює
свою діяльність у м.Жмеринка
Вінницької області, по справі
проводилось тільки три судові
засідання, а справа не є складною, суд
прийшов до висновку, що адвокат не
поніс ні значних затрат свого робочого
часу ні витрат на транспортні послуги,
а тому до задоволення підлягають
витрати на послуги адвоката в сумі 7000,00
грн.

З огляду на викладене, витрати
позивача на послуги адвоката суд
покладає на відповідача частково в
сумі 7000,00грн.

Витрати по сплаті судового збору
у відповідності до ч.1ст. 49 ГПК України
суд покладає на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в сумі 25777,58 грн.

Керуючись 526, 530, 612, 625, 692 ЦК України 193 ГК
України, ст. ст.28, 33 ,43, 44, 48, 49,80, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яблуневий
дар" (81500,Львівська область, м.Городок,
вул. Львівська,274а, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Жорнище" (22721, Вінницька
область, Іллінецький район, с.Жорнище,
вул.Бойка,17, ) основний
борг -1027586,87 грн. інфляційні втрати -
37116,91 грн., 3% річних -14175,55 грн., витрати на
послуги адвоката -7000,00 грн та судовий
збір - 25777,58 грн.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення 210 000,00 грн. основного
боргу.

4. В задоволденні решти позовних
вимог відмовити.

5. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

6. Рішення суду може бути
оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення
складено 28.10.2014р.

Суддя
Запотічняк О.Д.