КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Справа№ 910/10933/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук С.М. -
представник, дов. № 7 від 27.12.2013;

від відповідача: Гаврилюк В.О. -
представник, дов. б/н від 17.09.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акваенерго" від
18.07.2014

на рішення Господарського суду міста
Києва від 09.07.2014

у справі № 910/10933/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пан Логістик"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акваенерго"

про стягнення 54 100,00 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у
судовому засіданні 22.09.2014 оголошено
перерву до 06.10.2014, а ухвалами Київського
апеляційного господарського суду від
06.10.2014, від 15.10.2014 розгляд апеляційної
скарги відкладався на 15.10.2014 та 22.10.2014,
відповідно.

Розпорядженнями секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
06.10.2014 та від 22.10.2014 склад колегії суддів
у справі № 910/10933/14 змінювався.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 у справі № 910/10933/14 позов
задоволено повністю, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
заборгованість у розмірі 64 100,00 грн. та
судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що з наявних у
матеріалах справи письмових доказів та
пояснень представника позивача судом
встановлено, що на момент звернення
позивача до суду з даним позовом,
позивачем було надано послуги з
перевезення вантажів, але відповідач
зазначені послуги в повному обсязі не
оплатив, чим порушив умови договору № 14
від 14.10.13; між сторонами склалися
правовідносини транспортного
експедирування, до яких застосовується
загальна позовна давність три роки,
встановлена ст.257 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 09.07.2014 у справі № 910/10933/14
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення та неправильного
застосування норм матеріального права,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи; застосувати
позовну давність до вимог позивача із
оплати перевезень, здійснених до 11.11.2013
та прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, між позивачем та
відповідачем був укладений та
виконувався договір перевезення, а не
транспортного експедирування, про що
свідчать умови договору № 14 від 14.10.2013,
те, що на кожне перевезення сторони
підписували замовлення-договір на
перевезення вантажу; жодних інших
експедиторських послуг відповідач не
замовляв у позивача, більше того, в усіх
наданих позивачем відповідачу
товарно-транспортних накладних
зазначено, що автопідприємством, яке
здійснює перевезення, є саме позивач,
печаткою якого засвідчені дані
товарно-транспортні накладні.

Відповідач заявляє суду про
застосування позовної давності до
вимог позивача із оплати перевезень, по
яких до дати подачі позову до суду
минув 6-місячний строк після порушення
прав позивача на вчасне одержання
плати за такі перевезення.

Як зазначає скаржник, відповідач у
стосунках із позивачем на підставі
договору № 14 від 14.10.2013 виступав як
посередницьке підприємство, окрім
перевезень за актами №№ 8473, 8683 від
01.11.13, адже позивач возив товари
вантажовідправника ПрАТ "МЗП "Калинка",
із яким у відповідача був укладений
окремий договір № А-280813 від 28.08.2013;
відповідач користується правами
вантажовідправника, в тому числі і
правом на застосування позовної
давності щодо вимог до нього із оплати
перевезень.

Скаржник наполягає на тому, що
перевезення від 06, 09, 19.11.2013 не були
здійснені, оскільки відсутні
передбачені п.2.3 договору обов'язкові
акти виконаних робіт; в жодній із
наданих позивачем квитанції
відділення зв'язку, списках
згрупованих листів, не зазначено, що
насправді містилося в надісланих
листах; акти, датовані 06 та 09.11. не могли
бути надіслані поштою 09.12, так само як і
акт, датований 19.11. не міг бути
надісланий 20.12.2013.

Щодо вимоги із оплати перевезення за
актом від 15.11.2013, то позивач не надав
допустимого доказу здійснення ним
перевезення, оплату якого він вимагає
примусово; не надав доказів передання
товарно-транспортної накладної
відповідачу, що є обов'язковим в силу
приписів п.5.3 договору та обов'язковою
передумовою для стягнення плати згідно
із п.5.2 договору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує проти доводів скаржника,
посилаючись, зокрема, на те, що
організовував перевезення вантажів
відповідача, залучаючи до
безпосереднього перевезення інших
осіб (перевізників), укладаючи з ними
окремі договори, тобто позивач
виступав перед відповідачем як
експедитор, як того вимагає договір № 14
на транспортне обслуговування від
14.10.2013, який за своєю правовою природою
є договором саме транспортного
експедирування. Також відповідачем
наведено повний опис змісту документів
щодо замовлення та виконання кожного
автомобільного перевезення вантажів
за 12-ма товарно-транспортними
накладними.

Статтею 99 ГПК України встановлено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі;
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014 у справі
№ 910/10933/14 витребувані документи від
позивача, які останній надав із
письмовими поясненнями.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
враховуючи доводи відзиву на
апеляційну скаргу, письмові пояснення,
колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої
інстанції із позовною заявою про
стягнення із відповідача на користь
позивача заборгованості за надані
послуги у розмірі 54 100,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 26.06.2014 заявив про застосування
позовної давності до вимог позивача із
оплати перевезень, здійснених до 11.11.2013
і просив у позові відмовити.

Як вбачається із матеріалів справи,
14.10.2013 між сторонами укладено договір №
14 на транспортне обслуговування,
згідно із п.1.1 якого даний договір
регулює та визначає порядок
взаємовідносин позивача, за договором
перевізника, та відповідача, за
договором замовника.

В п.п.2.2, 2.3 договору № 14 зазначено, що
виконання кожного перевезення, в
рамках даного договору, оформлюється
окремими, узгодженими обома сторонами
заявками-договорами на конкретне
перевезення; всі заявки є невід'ємною
частиною договору; факт виконання
кожного автомобільного перевезення
підтверджується відповідним актом
виконаних робіт та
товарно-транспортним документом із
відміткою одержувача вантажу.

У п.п.3.1.1, 3.1.2 договору № 14 передбачено,
що позивач зобов'язаний, зокрема,
представляти інтереси відповідача у
взаємовідносинах із третіми особами з
питань, які виникають під час
перевезень і транспортного
обслуговування; організувати
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на території України
відповідно до замовлень відповідача.

Згідно з п.4.1.9 договору № 14 відповідач
зобов'язаний своєчасно провести
розрахунки з позивачем.

Відповідно до п.5.1, 5.2 договору № 14
вартість фрахту та інших послуг
обумовлюється, а також підтверджується
у окремих заявках відповідача, позивач
може корегувати вартість фрахту за
письмовою згодою відповідача (у
випадку введення платних доріг,
збільшення вартості дизпалива, цінової
ситуації на транспортному ринку);
розрахунки за виконані послуги
проводяться протягом 21-го календарного
дня з моменту отримання необхідних
документів, вказаних в п.5.3 цього
договору (якщо інше не обумовлено в
разовому замовленні).

В п.5.3 договору № 14 передбачено, що для
оплати послуг позивач не пізніше як на
чотирнадцятий день після доставки
вантажу вантажоодержувачу, повинен
надавати відповідачу наступні
оригінальні документи: акт виконаних
робіт; товарно-транспортний документ
(видаткову та товарно-транспортну
накладні) з відміткою
вантажоодержувача про одержання
вантажу; рахунок за надані послуги;
податкову накладну.

На підтвердження надання послуг
відповідачу згідно із договором № 14
позивачем до матеріалів справи надані
акти наданих послуг №№ ОУ- : 8258 від
18.10.2013, 8417 від 25.10.2013, 8456 від 28.10.2013, 8453 від
30.10.2013, 8536 від 30.10.2013, 8391 від 31.10.2013, 8444 від
01.11.2013, 8473 від 01.11.2013, 85463 від 01.11.2013, 8683 від
01.11.2013, 8685 від 01.11.2013, 8796 від 07.11.2013, 9030 від
15.11.2013, які підписані, затверджені та
скріплені відбитком печаток позивача
та відповідача. У зазначених актах,
зокрема, вказано, що відповідач
претензій по об'єму, якості та строках
виконання робіт (надання послуг) не має.

Крім того, позивачем були направлені
відповідачу акти наданих послуг №
ОУ-9088 від 06.11.2013, № ОУ - 8990 від 09.11.2013, № ОУ
- 9317 від 19.11.2013, разом із документами,
необхідними для оплати, про що надані
до матеріалів справи списки №№ 876, 909
згрупованих поштових відправлень,
поштові чеки від 09.12.2013, 20.12.2013,
інформація із сайту про вручення
поштового відправлення; крім того,
29.05.2014 позивачем повторно направлено на
адресу відповідача листом з описом
вкладення, зокрема, вищезазначені акти
та додані документи, про що свідчать
фіскальний чек від 29.05.2014 № 4232, опис
вкладення у цінний лист.

Таким чином, позивачем надано послуги
згідно із договором № 14 всього на
загальну суму 63 000,00 грн., а відповідач,
як стверджує позивач і проти чого не
заперечує відповідач, сплатив позивачу
суму в розмірі 8 900,00 грн., отже, послуги
на суму 54 100,00 грн. відповідачем не
оплачені.

Як підтверджено матеріалами справи,
стосовно надання позивачем
відповідачу послуг згідно із договором
№ 14, про що складено сторонами акти
наданих послуг, без заперечень, то ці
послуги надані відповідно до замовлень
відповідача, залученими позивачем
перевізниками згідно із укладеними
позивачем із перевізниками договорами,
інформація про яких наведена позивачем
у реєстрі наданих послуг та копії
відповідних угод надані у справу.

За вказаними актами наданих послуг
автомобільні перевезення вантажів
здійснені згідно із
товарно-транспортними накладними №№:
Р2041 від 18.10.2013, Р2096 від 25.10.2013, Р-2 від
28.10.2013, Р-1 від 29.10.2013, Р2131 від 30.10.2013, Р2131
від 31.10.2013, Р від 01.11.2013, Р2149 від 01.11.2013,
Р2147 від 01.11.2013, Р347 від 01.11.2013, Р2151 від
01.11.2013, Р-1 від 06.11.2013, Р-4 від 15.11.2013, Р24 від
19.11.2013.

У зазначених товарно-транспортних
накладних, крім товарно-транспортних
накладних №№: Р від 01.11.2013, Р347 від
01.11.2013, Р 2188 від 06.11.2013, Р1 від 08.11.2013, у
розділі "Автопідприємство" зазначений
позивач, у розділі "Замовник (платник)" -
відповідач, у розділах:
"Вантажовідправник, Вантажоодержувач" -
інші юридичні особи.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату; укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Така ж норма закріплена і статтею 307 ГК
України.

Отже, за вказаними
товарно-транспортними накладними
позивач зазначений перевізником, а
інші юридичні особи, зазначені у
конкретній товарно-транспортній
накладній, вантажовідправником та
вантажоодержувачем.

Однак, фактично виконання обов'язків
перевізника здійснювали інші юридичні
особи, із якими позивачем були
укладені договори, копії яких
позивачем надані до матеріалів справи.

Згідно із ст.ст.929, 932 ЦК України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу;
положення цієї глави поширюються також
на випадки, коли обов'язки експедитора
виконуються перевізником; експедитор
має право залучати до виконання своїх
обов'язків інших осіб.

Відповідно до товарно-транспортної
накладної № Р від 01.11.2013 автомобілем
8468А1, на підставі укладеного із
позивачем разового договору - заявки на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом № КИ-09531 до договору №
ЕП-00834 від 19.032013, ТК АМІД ПП здійснено
доставку вантажу від одного пункту
відповідача до іншого пункту
відповідача.

За товарно-транспортною накладною № Р
347 від 01.11.2013 здійснено перевезення
вантажу автомобілем Рено ВА0042АО,
відповідно до укладеного позивачем
разового договору-заявки на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом № КМ-09530 до договору №
ЕП-00845 від 20.03.2013 - Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_4.

У товарно-транспортних накладних №Р2188
від 06.11.2013, № Р1 від 08.11.2013
автопідприємством зазначено
відповідача, а замовником (платником),
вантажовідправником та
вантажоодержувачем - інших юридичних
осіб.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем на підтвердження надання
послуг згідно із договором № 14 за
актами наданих послуг, які
відповідачем не були підписані: № ОУ-9088
від 06.11.2013, № ОУ-8919 від 09.11.2013, № ОУ - 9317
від 19.11.2013, надані до матеріалів справи,
підписані сторонами
замовлення-договори на перевезення
вантажу, які, як зазначено у цих
замовленнях, є додатком до договору №
14: № 37 від 05.11.2013, № 39 від 08.11.2013, № 18 від
18.11.2013; товарно-транспортні накладні №
Р-1 від 08.11.2013, № Р24 від 19.11.2013, видаткові
накладні № 24 від 19.11.2013, № 25 від 19.11.2013,
укладені позивачем угоди на здійснення
зазначених перевезень: разовий
договір-заявка на перевезення вантажів
автомобільним транспортом № КИ-09663 до
договору № ЕП-02406 від 04.11.2013 із
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Роуд Стар"; разовий
договір-заявка на перевезення вантажів
автомобільним транспортом № КИ-09845 до
договору № ЕП-02435 від 08.11.2013 із Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_5; разовий договір-заявка
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом № КИ-10154 до договору №
ЕП-02504 від 18.11.2013 із Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_6.

Зазначені товарно-транспортні
накладні та видаткові накладні
підписані представниками
вантажоодержувачів про одержання
вантажу та товарів.

Таким чином, позивачем доведено
матеріалами справи надання
відповідачу послуг, вказаних у
вищезгаданих актах надання послуг,
згідно із договором № 14.

Враховуючи матеріали справи, суд
апеляційної інстанції погоджується із
висновком суду першої інстанції про
укладення між позивачем та
відповідачем договору транспортного
експедирування № 14, виконання його
умов позивачем та часткове виконання
відповідачем обов'язку оплатити
одержані послуги відповідно до
договору № 14.

Згідно із датою поштового штампу на
конверті, позов пред'явлений позивачем
до суду 30.05.2014.

Чинним законодавством не встановлено
спеціальної позовної давності для
позовних вимог про стягнення плати за
надані послуги за договором
транспортного експедирування, тому
належить керуватись нормою ст.257 ЦК
України, якою встановлено загальну
позовну давність тривалістю у три роки.
Отже, позов заявлений до спливу
позовної давності за вказаними
позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги не є такими,
що ґрунтуються на нормах законодавства
та матеріалах справи, враховуючи
викладене та наступні обставини.

Скаржником безпідставно аналізуються
додатки до договору № 14, у відриві від
самого договору та рештою документів,
підтверджуючих правовідносини між
позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Твердження скаржника про ненадсилання
актів №№ ОУ-9088, ОУ-8919, ОУ-9317, із
документами, які передбачені умовами
договору № 14, спростовується
матеріалами справи. Відповідач,
посилаючись на відсутність опису в
поштових відправленнях від 09.12.2013,
20.12.2013, не повідомляє про те, які саме
документи були одержані за вказаними
поштовими відправленнями; також,
відповідачем не враховано повторного
надсилання позивачем відповідачу
згаданих документів із описом 29.05.2014.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи, для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 у справі № 910/10933/14
залишити без змін, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акваенерго" від
18.07.2014 без задоволення.

2. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Акваенерго" (01025, м.
Київ, вул. Десятинна, буд. 1-3, літ. А; ) з Державного бюджету
України 913,50 грн. надмірно сплаченого
судового збору згідно із квитанцією
від 24.07.2014 за № 6945.265.1.

3. Справу № 910/10933/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.Г. Сітайло

В.І. Рябуха