КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р. Справа№ 910/7885/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Міщенко О.В. ( за
довіреністю №УТЛЦ47 від 20.10.2014 року),

Дорофєев Р.А. ( за довіреністю № УТЛЦ 43
від 26.09.2014 року )

від відповідача: Король С.О. ( за
довіреністю № б/н від 20.05.2014 року )

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПІ-МАГІСТРАЛЬ"

на рішення Господарського суду м. Києва
від 18.08 .2014р.

у справі № 910/7885/14 (суддя: Бондарчук В.В.)

за позовом Державного підприємства
"Український транспортно-логістичний
центр"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПІ-МАГІСТРАЛЬ"

про стягнення 23 871,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до відповідача про
стягнення 23 871,45 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 року у справі №910/7885/14
позовні вимоги задоволено: стягнуто з
відповідача на користь позивача 23 871,45
грн. - пені.

Мотивуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що матеріалами
справи належним чином доведено,
порушення відповідачем умов договору
№ 2145/1174-2012 про надання послуг з
організації перевезень вантажів у
власних критих вагонах від 27.12.2012 року в
частині несплати передоплати позивачу
для надання послуг з перевезення
вантажу.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 року та відмовити в
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав, що відповідно до умов
договору сторонами не передбачено
сплати неустойки в разі несвоєчасного
здійснення попередньої оплати за
послуги, пов'язані з організацією
перевезення вантажів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.09.2014 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "УПІ-МАГІСТРАЛЬ" та
призначено розгляд справи на 30.09.2014 р.

25.09.2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника позивача, надійшов відзив
на апеляційну скаргу, в якому останній
заперечує проти вимог апеляційної
скарги, просить її залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

30.09.2014 року у судовому засіданні
оголошено перерву до 21.10.2014 року.

У судовому засіданні, 21.10.2014 року
представник відповідача підтримав
вимоги апеляційної скарги, просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача пояснив, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
27.12.2012 р. між Державним підприємством
"Український транспортно-логістичний
центр" та товариством з обмеженою
відповідальністю "УПІ - Магістраль"
укладено договір №2145/1174-2012 про надання
послуг з організації перевезень
вантажів у власних критих вагонах
(а.с.9).

За умовами вищезазначеного договору,
позивач та співвиконавець
зобов'язалися за плату і за рахунок
відповідача виконати або організувати
виконання визначених цим договором
послуг, пов'язаних з організацією
внутрішніх та міжнародних перевезень
вантажів у критих вагонах
співвиконавця.

Відповідно до п. 2.2.7. договору,
відповідач зобов'язався проводити
оплату за надані послуги, пов'язані з
організацією перевезень вантажів та
інші додаткові послуги, пов'язані з
перевезенням вантажів, які замовлені
відповідачем, відповідно до розділу 3
договору.

Згідно п. 3.1.та п. 3.2 договору, загальна
ціна договору складається із суми
наданих послуг, пов'язаних з
організацією перевезень вантажів,
вартість яких визначається сторонами
відповідно до п. 3.4.1. цього договору.
Оплата послуг відповідно до договору
здійснюється сторонами у національній
валюті України, на умовах попередньої
оплати.

Як було встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, за період з 09.01.2013 року по 31.05.2013
року позивачем були надані послуги
згідно умов договору на загальну суму 2
349 501,81 грн., що підтверджується актами
наданих послуг, які підписані
представниками сторін та скріплені їх
печатками (а.с.28-35). Проте відповідач,
відповідно до умов договору, своєчасно
надані послуги не сплачував, у зв'язку з
чим позивач звернувся з позовом про
стягнення штрафних санкцій, а саме пені
в сумі 23 871,45 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що відповідачем було порушено
умови договору №12 про надання
послуг з організації перевезень
вантажів у власних критих вагонах від
27.12.2012 року в частині сплати
передоплати позивачеві для надання
послуг з перевезень вантажів,
положення ст..ст.525,526 ЦК України та
стягнув пеню в розмірі 23 871, 45 грн. за
період з 09.01.2013 року по 01.05.2013 р.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За умовами ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договорів, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як видно з умов договору, укладеного
між сторонами, а саме пункту 2.2.5
відповідач зобов'язується здійснювати
попередню оплату за послуги, пов'язані
з організацією перевезень вантажів, що
замовлені замовником, шляхом
перерахування коштів у сумах, що
відповідають обсягу замовлених послуг
на поточний рахунок основного
виконавця. Тобто , замовником ведеться
розрахунок за всі послуги, що надаються
по договору з основним виконавцем.

Пунктом 2.4.5 Договору передбачено, що
основний виконавець є платником
залізничного тарифу, послуг, пов'язаних
з відправленням або видачею вантажу,
платником тарифу при перевезенні
порожніх вагонів та інших послуг,
пов'язаних з організацією перевезень
вантажів, замовлених відповідачем.

Аналізуючи зазначені умови договору
колегія суддів приходить до висновку,
що в разі невиконання відповідачем
п.2.2.5 позивач змушений сплачувати
вартість перевезення, саме тому
передбачена умова, щодо здійснення
передоплати відповідачем.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено,
що учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 611, 612 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Частиною 1 статті 264 Цивільного кодексу
України передбачено, що перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею боргу або іншого
обов'язку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач підтвердив наявність
боргу по штрафним санкціям сплативши,
згідно банківської виписки на рахунок
позивача 03.07.2013року 3 154,43 грн. пені
згідно умов договору № 12 від
27.12.2012 року, що також свідчить про
визнання відповідачем обов'язку
відносно сплати пені.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відлік такого строку
почався спочатку з 03.07.2013 р. та
закінчується 04.07.2014 р., в той час як
позивач звернувся до суду в межах
строку позовної давності - 25.04.2014 р., а
тому позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені у розмірі 23 871,45 грн.
за період з 09.01.2013 р. по 01.05.2013 р.
правомірно були задоволенні судом
першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду, з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду міста Києва від
18.08.2014 року у справі № 910/7885/14, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УПІ-МАГІСТРАЛЬ" на рішення
господарського суду міста Києва від
18.08.2014 року у справі № 910/7885/14 залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 року у справі № 910/7885/14
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/7885/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко