ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Справа № 922/2568/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Панової
І.Ю.суддів:Запорощенка М.Д. - доповідач,
Погребняка В.Я.розглянувши касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києвіна ухвалуХарківського
апеляційного господарського суду від
02.09.14р.у справі№922/2568/14 господарського
суду Харківської областіза заявою
боржника Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "АРСУС", м.Харківпровизнання
банкрутомза участю представників
сторін: від кредиторів:не з'явилися від
боржника:не з'явивсявід скаржника:не
з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.09.14р. у
справі №922/2568/14 припинено апеляційне
провадження за апеляційною скаргою ДПІ
у Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (вх.
№2152 Х/2) на постанову господарського
суду Харківської області від 18.07.2014р. по
справі № 922/2568/14.

Не погодившись з ухвалою Харківського
апеляційного господарського суду від
02.09.14р. у справі №922/2568/14, Державна
податкова інспекція у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві
звернулася до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою про
скасування означеного судового акту.

В обґрунтування заявлених вимог,
скаржник посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а саме ст.ст.33, 43,
43 ГПК України, ст.60 ГК України та ст.ст.1,
38, 95 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

В призначене судове засідання
представники сторін та учасників
судового процесу не з'явилися. Поважних
причин нез'явлення суду не повідомлено.
Про час та місце розгляду касаційної
скарги учасники процесу були сповіщені
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
касаційної інстанції дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами, наявними у справі, ухвалою
господарського суду Харківської
області від 26.06.2014 року заяву голови
ліквідаційної комісії ТОВ «ІК «АРСУС»
про порушення справи про банкрутство
прийнято до розгляду, підготовче
засідання призначено на 01.07.2014р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03.07.2014р. (з
урахуванням перерви в судовому
засіданні з 01.07.2014р. по 03.07.2014р.) порушено
провадження у справі про банкрутство
ТОВ «ІК «АРСУС», введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду
Харківської області від 18.07.2014 року ТОВ
«ІК «АРСУС» визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
голову ліквідаційної комісії Борову
Я.Л., зобов'язавши її виконати
ліквідаційну процедуру.

Приймаючи означену постанову, суд
виходив з правильності вжиття
ліквідатором боржника всіх
передбачених чинним законодавством
України заходів, які є необхідними для
звернення до господарського суду з
заявою про порушення провадження у
справі про банкрутство за спрощеною
процедурою, згідно статті 95 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Не погодившись з постановою
господарського суду, ДПІ у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, звернулась до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на неповне
з`ясування судом першої інстанції
обставин справи та порушення норм
матеріального та процесуального права
при її прийнятті, просить скасувати
постанову господарського суду
Харківської області від 18.07.2014р. та
припинити провадження по справі
№922/2568/14.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.09.14р. у
справі №922/2568/14 припинено апеляційне
провадження за апеляційною скаргою ДПІ
у Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (вх.
№2152 Х/2) на постанову господарського
суду Харківської області від 18.07.2014р. по
справі № 922/2568/14.

Ухвала суду мотивована тим, що на час
винесення господарським судом
оскаржуваної постанови ДПІ у
Печерському районі Головного
управління мін доходів у м. Києві в
порядку, визначеному частиною 3 статті
95 Закону, не зверталась із заявою до
господарського суду про визнання вимог
до боржника, що виникли в результаті
заборгованості по сплаті податків,
зборів, відповідні докази в матеріалах
справи відсутні. За висновками суду,
податковим органом не доведено, що
господарський суд першої інстанції
вирішив питання про права та обов'язки
Державної податкової інспекції у
Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві, у зв'язку з чим податкова
інспекція не мала права апеляційного
оскарження прийнятої у справі
постанови відповідно до положень
статті 91 Господарського
процесуального кодексу України.

При цьому, апеляційний суд зауважив, що
право ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів м. Києва на проведення
перевірки та звернення при
необхідності з кредиторськими
вимогами, з урахуванням визнання
боржника банкрутом в порядку статті 95
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції
від 22.12.2011р.), не обмежено і після
прийняття оскаржуваної постанови.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновками
суду апеляційної інстанцій з оглядом
на наступне.

Згідно зі ст.41 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" .

Провадження у справах про банкрутство
регулюється ГПК у випадках, коли його
норми безпосередньо визначають
правила даного провадження (статті 2, 41,
12 та 15) або мають універсальний
характер для будь-якої стадії судового
процесу , або процесуальної дії (статті,
вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з
урахуванням встановлених Законом
особливостей.

В даному випадку застосуванню
підлягають норми Закону України " Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції закону з 19.01.2013р.

Згідно із частиною 1 ст. 2 Закону про
банкрутство провадження у справах про
банкрутство регулюється цим Законом,
Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами
України.

Відповідно до статті 9 Закону, справи
про банкрутство юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
розглядаються господарським судом за
правилами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, з урахуванням особливостей,
визначених цим Законом.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції
України визначає серед основних засад
судочинства, зокрема, забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в статті 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення. Отже, реалізація
конституційного права на апеляційне та
касаційне оскарження судового рішення
названим Законом ставиться в
залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, випадки в яких особа має
право оскаржити рішення суду в
апеляційному чи касаційному порядку
мають бути встановлені Господарським
процесуальним кодексом України.

Нормами статті 91 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участі у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

У відповідності до статті 1 Закону про
банкрутство, учасниками у справі про
банкрутство є сторони, забезпечені
кредитори, арбітражний керуючий
(розпорядник майна, керуючий санацією,
ліквідатор), власник майна (орган,
уповноважений управляти майном)
боржника, державний орган з питань
банкрутства, Фонд державного майна
України, представник органу місцевого
самоврядування, представник
працівників боржника, уповноважена
особа засновників (учасників,
акціонерів) суб'єкта підприємницької
діяльності - боржника, а також у
випадках, передбачених цим Законом,
інші особи, які беруть участь у
провадженні у справі про банкрутство.
Як встановлено статтею 1 Закону,
сторонами у справі про банкрутство є
конкурсні кредитори (представник
комітету кредиторів) та боржник
(банкрут).

Цією статтею також визначено, що
кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи державної податкової
служби та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство; забезпечені кредитори -
кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника (майнового
поручителя).

Особливості та порядок заявлення
кредиторами претензій до боржника, що
ліквідується в порядку статті 95 Закону,
визначені положеннями частини 3 статті
95 Закону та передбачають, що кредитори
мають право заявити свої вимоги до
боржника, який ліквідується, у місячний
строк з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника,
який ліквідується, банкрутом, на
офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України в мережі
Інтернет. Зазначений строк є граничним
і поновленню не підлягає. Особи, вимоги
яких заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу.

Отже , у справі про банкрутство
боржника, що ліквідується власником (в
порядку ст. 95 Закону про банкрутство),
особа може набути статусу кредитора -
сторони у справі про банкрутство, лише
після прийняття постанови про визнання
банкрутом та у разі звернення із
кредиторськими вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної
податкової служби та інші державні
органи є кредиторами
неплатоспроможних боржників, якщо вони
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника, що
узгоджується з нормою частини 1 статті
210 Господарського кодексу України.
Однак, вказана норма не встановлює
автоматичного визнання цих органів
кредиторами у всіх справах про
банкрутство.

Таким чином, особа, яка має грошові
вимоги до боржника, набуває статусу
учасника провадження у справі про
банкрутство, а саме кредитора, лише у
разі подання у встановленому порядку
заяви з грошовими вимогами до боржника.
Тільки після цього, така особа має
процесуальне право на оскарження
процесуальних документів у справі про
банкрутство.

При цьому, колегія суддів вважає
необхідним зауважити на тому, що орган
податкової служби вправі звернутися до
ліквідатора боржника та провести
позапланову перевірку його
господарської діяльності, а у випадку
відмови ліквідатора, як керівника
боржника, надати можливість перевірки
суб'єкта господарювання, орган
податкової служби вправі оскаржити дії
ліквідатора до суду у справі про
банкрутство.

Матеріали справи свідчать, що
ліквідатором Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "АРСУС", м.Харків повідомлено
Державну податкову інспекцію у
Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві про припинення підприємницької
діяльності товариства та направлено до
ДПІ заяву за формою № 8-ОПП про зняття з
обліку платника податків 05.12.2013 (а.с.60,
61), повідомлення про ліквідацію
опубліковано у спеціальному
друкованому виданні «Бюлетень
державної реєстрації» №267 (32) від
28.11.2013р.

Таким чином, органи державної
податкової служби були належним чином
повідомлені про припинення діяльності
та порушення провадження по справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "АРСУС", м.Харків та мали
можливість звернутись до суду з
кредиторськими вимогами до боржника та
набути статус сторони по справі, а саме
- кредитора боржника.

Як встановив суд апеляційної
інстанції, Державна податкова
інспекція у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві з заявою про
кредиторські вимоги до боржника не
зверталась, доказів направлення наказу
для проведення податкової перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "АРСУС", м.Харків суду не
надала.

Посилання скаржника на те, що 01.08.2014 ДПІ
у Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві була
направлена заява про визнання
кредиторських вимог до господарського
суду та ліквідатора, жодним документом
не підтверджено. Копія вказаної заяви
та докази її надіслання, також, не були
додані до матеріалів касаційної
скарги, що підтверджується Актом
№12-44/183 від 16.09.2014 Харківського
апеляційного господарського суду .
Крім того, про наявність кредиторських
вимог до Боржника та звернення з
відповідною заявою ні в апеляційній
скарзі, ні під час апеляційного
провадження Інспекцією заявлено не
було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
Державна податкова інспекція у
Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві не є учасником справи про
банкрутство, статусу кредитора у
справі не набула, доказів в
підтвердження того, що прийнята
господарським судом постанова про
визнання боржника банкрутом у справі
стосується прав і обов'язків Державної
податкової інспекції у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві або
порушує її права, остання не надала.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009 № 15 "Про судову
практику в справах про банкрутство"
передбачено, що юридичні та фізичні
особи, акціонери, учасники
господарських товариств, що не мають
статусу сторони чи учасника у справі
про банкрутство, не мають права на
оскарження судових рішень у справі про
банкрутство, а помилково порушене
апеляційне і касаційне провадження
підлягають припиненню в порядку,
передбаченому статтею 80 ГПК на
підставі статей 91 та 107 ГПК як такі, що
не підлягають вирішенню в
господарських судах. В інших випадках
такі скарги повертаються без розгляду.
Це стосується і скарг зазначених осіб
на такі ухвали.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України", якщо апеляційну скаргу
подано, зокрема, особою, яка не має
права її подавати, то у таких випадках
апеляційний господарський суд повинен
відмовити у прийнятті апеляційної
скарги і винести з цього приводу
відповідну ухвалу з посиланням на
статті 91 або 106 ГПК України. У разі
помилкового порушення апеляційного
провадження в зазначених випадках суд
апеляційної інстанції припиняє таке
провадження на підставі пункту 1
частини першої статті 80 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про те, що суд
апеляційної інстанції правомірно
припинив апеляційне провадження за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві на
Постанову господарського суду
Харківської області від 18.07.2014р. у
справі №922/2568/14 , а тому підстав для
скасування оскаржуваної ухвали
Харківського апеляційного
господарського суду від 02.09.14р. немає.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду, які
викладені в оскаржуваній ухвалі суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві залишити без
задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного
господарського суду від 02.09.14р. у справі
№922/2568/14 залишити без змін.

Головуючий суддя:І.Ю. Панова Судді:
М.Д. Запорощенко В.Я. Погребняк