ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа № 922/1978/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов
О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників:

позивача - Новаков А.І. (довіреність від
06.06.14 №1).

відповідача - Полубєдова Н.С.
(довіреність від 08.01.14 №008/08-1).

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №2201 Х/2)
на рішення господарського суду
Харківської області від 21.07.14 у справі
№ 922/1978/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «КАНТ»,
м.Київ

до Національного наукового центру
«Інститут метрології», м.Харків,

про стягнення 227616,52 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 21.07.14 (суддя
Макаренко О.В.) ТОВ «ВКФ «КАНТ»
відмовлено в позові про стягнення з
відповідача 227616,52 грн., з яких: 196856,85
грн. основного боргу, 15116,29 грн. пені,
13477,95 грн. 3% річних, 2165,43 грн. інфляційних
втрат.

Позивач із рішенням не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального права, просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Ухвалою суду від 15.08.14 апеляційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено її розгляд на 16.09.14. У
судовому засіданні 16.09.14 було оголошено
перерву до 07.10.14 о 12:00 годині; у судовому
засіданні 07.10.14 було оголошено перерву
до 14.10.14 о 15:30 годині - для надання
сторонами доказів та пояснень, що мають
значення для вирішення спору.

Відповідачем 10.09.14 надано заперечення
на апеляційну скаргу (із подальшими
поясненнями від 02.10.14 та доповненнями
від 13.10.14), в яких ННЦ «Інститут
метрології», посилаючись на
безпідставність доводів апелянта,
просить залишити оскаржуване рішення
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Позивачем надано письмові пояснення
від 07.10.14 в обґрунтування розміру суми
заборгованості, яка, на думку ТОВ «ВКФ
«Кант», підлягає стягненню з
відповідача.

Присутні в судових засіданнях
представники сторін підтримали
викладену ними письмово правову
позицію.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
представників сторін, проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України на підставі наявних у справі
доказів, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

У квітні 2011 року ТОВ «НВО «Вектор»
звернулося до суду з позовом про
стягнення з ННЦ «Інститут метрології»
1090000,00 грн. основного боргу, 30048,97 грн.
пені та 13538,69 грн. - 3% річних з підстав
неналежного виконання ННЦ «Інститут
метрології» взятих на себе зобов'язань
за укладеним з ТОВ НВО «Вектор»
договором на надання послуг №13/07-10 від
13.07.10, внаслідок чого виникла
вищевказана заборгованість.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.09.11 у справі
№5023/2909/11 було затверджено мирову угоду
сторін №1, укладену між ТОВ «НВО
«Вектор» та ННЦ «Інститут метрології»
на умовах, викладених в зазначеній
ухвалі (а.с. 10-13). Провадження у справі №
5023/2909/11 припинено на підставі п. 7 ч. 1 ст.
80 ГПК України. Дана ухвала набрала
законної сили у встановленому законом
порядку.

Відповідно до умов вищевказаної
мирової угоди, Національний науковий
центр «Інститут метрології»
зобов'язується сплатити суму основного
боргу 1090000,00 грн. за договором 13/07-10 від
13.07.10 шляхом перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок ТОВ
«НВО «ВЕКТОР» у такі терміни: 490000,00 грн.
- до 30.10.11; 300000,00 грн. - до З0.11.11, за умови
отримання коштів від ВП РАЕС; 300000,00 грн.
- до 20.12.11 за умови отримання коштів від
ВП РАЕС. Крім того, ННЦ «Інститут
метрології» сплачує до 20.12.11 на
розрахунковий рахунок ТОВ «НВО
«ВЕКТОР» пеню в сумі З0048,97 грн., та
витрати на юридичну допомогу в сумі
20000,00 грн., а також відшкодовує витрати
по оплаті державного мита в сумі 11335,88
грн, та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 236,00 грн. -
усього 1151620,85 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується учасниками процесу,
умови договору 13/07-10 від 13.07.10 та мирової
угоди ННЦ «Інститут метрології» було
частково виконано, а саме - у період з
21.07.11 по 05.06.12 перераховано на
розрахунковий рахунок ТОВ «НВО
«ВЕКТОР» 955000,00 грн. (а.с.133 - 182).

Судом першої інстанції встановлено, що
виконавче провадження з примусового
виконання ухвали від 29.09.11 у справі
№5023/2909/11 у встановленому законом
порядку не було відкрито, при цьому
строк пред'явлення виконавчого
документа у вищевказаній справі
сплинув 30.09.12.

Відповідно до протоколу №2 результату
повторних відкритих торгів (аукціону) з
продажу майна підприємства-банкрута
ТОВ «НВО «Вектор» від 25.12.12 (а.с.86), ТОВ
«ВКФ «Кант» придбало дебіторську
заборгованість, що перебуває на
балансі ТОВ «НВО «Вектор».

18.01.13 між ТОВ «НВО «Вектор» (первісний
кредитор) та ТОВ «ВКФ «КАНТ» як
переможцем відкритих торгів з продажу
майна ТОВ «НВО «Вектор» (новий
кредитор) було укладено договір №18 про
відступлення права вимоги (а.с.14).

Згідно з п.1 цього договору первісний
кредитор в порядку та на умовах,
визначених цим договором, передав
новому кредитору, а новий кредитор
набув права вимоги до Боржника - ННЦ
«Інститут метрології», належного
первісному кредитору згідно з
документами, вказаними у додатку №1 до
договору, який є невід'ємною частиною
даного договору. Як вбачається із
вказаного додатку №1 (а.с.16), наведений у
ньому перелік налічує 22 документа, у
тому числі - договір на надання послуг
№13/07-10 від 13.07.10, мирова угода №1 від
05.08.11, яка була затверджена ухвалою
господарського суду Харківської
області від 29.09.11.

28.02.13 ТОВ «ВКФ «Кант» звернулося до суду
із заявою про заміну сторони
(стягувача) - ТОВ «НВО «Вектор» - її
правонаступником - ТОВ «ВКФ «КАНТ» - у
справі №5023/2909/11, із посиланням на
вищевказаний договір про відступлення
права вимоги №18 від 18.01.13. Ухвалою
господарського суду Харківської
області від 25.04.14 у справі №5023/2909/11,
залишеною без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 17.06.13, у
задоволенні вищевказаної заяви ТОВ
«ВКФ «Кант» було відмовлено з тих
підстав, що виконавче провадження за
ухвалою від 29.09.11 як виконавчим
документом (в порядку ч.2 ст.17 Закону
України «Про виконавче провадження»)
порушено не було. Зокрема, у постанові
Харківського апеляційного
господарського суду від 17.06.13
зазначено, що протягом встановленого
законом строку в один рік ані стягувач,
ані його правонаступник за договором
про відступлення права вимоги не
зверталися до органів виконавчої
служби з питань примусового виконання
ухвали суду про затвердження мирової
угоди.

Вищевказані обставини встановлено
місцевим господарським судом в ході
розгляду справи та не заперечуються
сторонами в апеляційному провадженні.

Позивач наполягає на тому, що,
враховуючи часткову сплату
відповідачем на розрахунковий рахунок
ТОВ «НВО «Вектор» заборгованості (955000,00
грн.) із загальної суми, визначеної в
мировій угоді (1151620,85 грн.), стягненню з
відповідача на користь ТОВ «ВКФ «Кант»
як правонаступника ТОВ «НВО «Вектор»
за договором відступлення права вимоги
№18 від 18.01.13 підлягає основний борг у
розмірі різниці між вищевказаними
сумами, а також нараховані на суму
основного боргу 3% річних, пеня та
інфляційні. У позовній заяві суму
основного боргу позивачем визначено у
розмірі 196856,85 грн. та здійснено на неї
відповідні нарахування у вигляді
штрафних санкцій, внаслідок чого
заявлено до стягнення суму 227616,52 грн.

В ході апеляційного провадження, у
наданих суду апеляційної інстанції
поясненнях від 14.10.14 ТОВ «ВКФ «Кант»
зазначено, що в позовній заяві ним
допущено описку (помилково вказано
196856,85 грн. замість правильної суми 196620,85
грн). Водночас відповідного
перерахунку сум річних, пені та
інфляційних виходячи з суми боргу 196620,85
грн. позивачем суду апеляційної
інстанції не надано. Крім того,
вищевказану помилку виявлено
позивачем не самостійно, а лише після
того, як судом під час дослідження
обставин справи в їх сукупності було
звернуто увагу представників ТОВ «ВКФ
«Кант» на невідповідність у розрахунку
позовних вимог.

На думку колегії суддів, зазначене
додатково свідчить про суперечливість
правової позиції апелянта та недосить
ретельний підхід до формулювання
позовних вимог при зверненні до суду,
оскільки ні суду першої інстанції, ні
апеляційному господарському суду ТОВ
«ВКФ «Кант» не надав здійсненого
належним чином розрахунку суми позову.

Суд апеляційної інстанції також
відзначає суперечливе та довільне
тлумачення позивачем поняття
«правонаступництво» і правової
природи мирової угоди як правочину,
затвердженому судом у порядку,
встановленому процесуальним
законодавством.

А саме, в апеляційній скарзі ТОВ «ВКФ
«Кант» посилається на п.3.19 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.11 №18,
відповідно до якого, якщо ухвала суду
про затвердження мирової угоди не
містить усіх даних, зазначених у статті
18 Закону України «Про виконавче
провадження», то така ухвала не має
статусу виконавчого документа, і інша
сторона у справі не позбавлена права
звернутися з позовом про спонукання до
виконання мирової угоди, у випадку
задоволення якого господарський суд
видає наказ. Відповідний позов може
мати як майновий, так і немайновий
характер у залежності від змісту умов
мирової угоди.

Як вбачається із ухвали господарського
суду Харківської області від 29.09.11 про
затвердження мирової угоди у справі
№5023/2909/11, вона дійсно не містить усіх
даних, передбачених статтею 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
(зокрема, ідентифікаційних кодів
суб'єктів господарської діяльності
стягувача та боржника, вказівки на
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання тощо). Тому,
згідно з положеннями вищенаведеної
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11
№18, а також постанов Вищого
господарського суду України, копії
яких додано позивачем до апеляційної
скарги - суму заборгованості за мировою
угодою може бути стягнуто з боржника за
відповідним судовим позовом.

Водночас, як вбачається з системного
аналізу норм чинного законодавства
(ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.25 ГПК України,
ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження») з урахуванням
правової позиції, викладеної у п.п. 1.4,
3.19 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11
№18, правом на подання позову про
спонукання до виконання мирової угоди
(стягнення заборгованості на виконання
мирової угоди) наділена виключно
сторона у справі, в якій судом було
затверджено мирову угоду, при цьому
заміна сторони здійснюється судом на
будь-якій стадії судового процесу,
включаючи стадію виконання судового
рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що
ТОВ «ВКФ «Кант» не був стороною у
справі №5023/2909/11, в якій ухвалою
господарського суду Харківської
області від 29.09.11 затверджено мирову
угоду і, як уже зазначалося, ухвалою
господарського суду Харківської
області від 25.04.14 у справі №5023/2909/11,
залишеною без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 17.06.13, у
задоволенні заяви ТОВ «ВКФ «Кант» про
заміну сторони правонаступником було
відмовлено - тобто процесуального
правонаступництва не відбулося, про що
обґрунтовано зазначено в
оскаржуваному рішенні суду від 21.07.14.

В апеляційній скарзі позивач, із
посиланням на ст.35 ГПК України,
зазначає, що оскільки в ухвалі суду від
25.04.14 у справі №5023/2909/11 вказано, що ані
стягувач, ані його правонаступник за
договором про відступлення права
вимоги у встановлені законом строки не
зверталися до органів виконавчої
служби з питань примусового виконання
ухвали суду про затвердження мирової
угоди - то даною ухвалою господарського
суду, на думку позивача, встановлено
факт правонаступництва ТОВ «ВКФ «Кант»
за мировою угодою.

Колегія суддів зазначає, що наведений
позивачем абзац міститься не в ухвалі
господарського суду Харківської
області у справі №5023/2909/11 від 25.04.13, а у
постанові Харківського апеляційного
господарського суду від 17.06.13 (що також
свідчить про неточність у викладенні
апелянтом обставин справи). Крім того,
як вбачається зі змісту вищевказаних
ухвали та постанови (а.с. 76 - 82), ні у
мотивувальній, ні у резолютивній
частині даних судових актів не
зазначено про те, що саме ТОВ «ВКФ
«Кант» є правонаступником ТОВ «НВО
«Вектор» за мировою угодою, а навпаки, у
задоволенні заяви про заміну сторони
правонаступником відмовлено. Тобто,
вищенаведені твердження апелянта є
розширеним трактуванням судових актів.

Досліджуючи питання обсягу та
характеру правонаступництва за
договором відступлення права вимоги
№18 від 18.01.13 із додатком №1, що є його
невід'ємною частиною, колегія суддів
зазначає, що першим у переліку
документів в додатку №1 зазначено
договір на надання послуг №13/07-10 від
13.07.10.

Щодо заборгованості виключно за
вищевказаним договором - до спірних
правовідносин дійсно мали б бути
застосовані ст.ст.512, 514, 516 ЦК України, на
які посилається апелянт і якими
визначаються підстави
матеріально-правового
правонаступництва.

Водночас застосування вищевказаних
норм цивільного кодексу в даному
випадку обмежується наявністю
затвердженої судом мирової угоди як
способу врегулювання господарського
спору, яка за своєю правовою природою є
новацією зобов'язання - що відповідає
правовій позиції, викладеній зокрема у
постанові Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 30.03.10.

Дані обставини визнано самим
позивачем, яким в якості підстави
стягнення з відповідача
заборгованості зазначено не договір
№13/07-10 від 13.07.10, а саме мирову угоду.
Крім того, представником ТОВ «ВКФ
«Кант» в судовому засіданні 14.10.14
зазначено, що у зв'язку з укладенням
мирової угоди дія договору №13/07-10 від
13.07.10 припинилася.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
до правовідносин сторін у даній справі
законодавчі положення щодо
матеріально-правового
правонаступництва мають бути
застосовані виключно в системному
зв'язку з відповідними процесуальними
нормами (ст.25 ГПК України, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8
Закону України «Про виконавче
провадження», з урахуванням правової
позиції, викладеної у п.п. 1.4, 3.19
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11
№18), згідно з якими для заміни
кредитора у зобов'язанні, що
встановлене мировою угодою,
затвердженою ухвалою суду в
господарській справі, необхідною
умовою є заміна сторони у вказаній
справі.

Іншого способу відступлення вимоги за
рішенням (ухвалою) суду - у тому числі,
на підставі лише цивільно-правової
угоди між сторонами - чинним
законодавством не передбачено.
Зазначене підтверджується також
правовою позицією, викладеною зокрема
в постановах Вищого господарського
суду України від 27.10.10 у справі №7/51/10,
від 16.03.10 у справі №12/1443, а також у
постанові Верховного Суду України від
19.08.14 у справі №923/945/13.

Про визнання позивачем необхідності
здійснення відповідного
процесуального правонаступництва
свідчить той факт, що ТОВ «ВКФ «Кант»
зверталося до господарського суду з
заявою про заміну позивача у справі
№5023/2909/11, ТОВ «НВО «Вектор», його
правонаступником - ТОВ «ВКФ «Кант», і
лише після того, як судом було
відмовлено у здійсненні зазначеної
процесуальної дії, ТОВ «ВКФ «Кант»
подало позов про стягнення з
відповідача суми заборгованості із
посиланням на матеріально-правове
правонаступництво в порядку ст.512, 514, 516
ЦК України за договором відступлення
права вимоги №18 від 18.01.13. Однак
вищевказані посилання колегія суддів
вважає необґрунтованими та юридично
неспроможними - з підстав, наведених
вище.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевим господарським судом
правомірно, із посиланням на ч. 3 ст. 35
ГПК України та обставини даної справи,
зроблено висновок про те, що позовні
вимоги ТОВ «ВКФ «Кант» є
безпідставними та необґрунтованими, у
зв'язку з чим в їх задоволенні слід
відмовити повністю.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що викладені в апеляційній
скарзі твердження зроблені при
довільному трактуванні обставин
справи та норм чинного законодавства,
аргументи заявника скарги ґрунтуються
на припущеннях, на їх підтвердження не
надано відповідно до статей 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України доказів з посиланням на
конкретні норми матеріального та
процесуального права, які б
спростовували висновки місцевого
господарського суду і могли б бути
підставою для скасування оскарженого
судового рішення.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 21.07.14 у справі
№922/1978/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.10.14

Головуючий суддя
Шевель О. В.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Фоміна В. О.