м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах"
до Приватного акціонерного
товариства "Страхова група "ТАС"
Суддя Полякова К.В.
від позивача: Діденко І.В.
(дов.№Э.37.7.0.0/Д-841 від 08.11.2013)
від відповідача: Кудрявський С.М.
(дов.№ГО-13/283 від 11.12.2013)
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах"
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовом до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
група "ТАС" про стягнення суми.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначає, що виконавши умови договору
страхування майнових інтересів
власника автомобіля і виплативши йому
у зв'язку з пошкодженням автомобіля при
дорожньо-транспортній пригоді суму
страхового відшкодування, отримав
право вимоги до осіб, відповідальних за
завдані збитки, якими є відповідач, як
особа, що застрахувала цивільну
відповідальність винної у пригоді
Ухвалою Господарського суду міста
Києві від 07.08.2014 порушено провадження у
розгляду на 04.09.2014 року.
15.08.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від позивача надійшли
додаткові документи для долучення до
матеріалів справи.
У судовому засіданні 04.09.2014 оголошено
перерву до 30.09.2014 року.
10.09.2014 від відповідача через відділ
діловодства та документообігу
Господарського суду міста Києва
надійшла заява про застосування строку
У судовому засіданні 30.09.2014 представник
позивача надав додаткові письмові
пояснення по суті спору та просив
Представник відповідача підтримав
надану 10.09.2014 заяву про застосування
строку позовної даності.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд, -
08.10.2007 між Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Інгосстрах» (правонаступником якого є
позивач у справі, відповідно до нової
редакції Статуту товариства), як
страховиком, та ОСОБА_3, як
страхувальником, укладено Договір
№К2U4АU00057066 страхування наземного
транспорту, об'єктом страхування за
яким є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом марки "Chevrolet",
державний номер НОМЕР_1.
Вигодонабувачем за даним Договором є
ПАТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до предмета Договору,
страховик зобов'язується у разі
настання страхового випадку здійснити
страхове відшкодування страхувальнику
або вигодо набувачеві, а страхувальник
зобов'язується своєчасно сплачувати
платежі та виконувати інші умови
Серед передбачених умовами Договору
страхових випадків, зазначено, зокрема,
настання дорожньо-транспортної
пригоди - пошкодження застрахованого
транспортного засобу внаслідок ДТП за
Як вбачається із матеріалів справи,
25.10.2010 страхувальник звернувся до
страховика (позивача) із заявою на
виплату страхового відшкодування
внаслідок настання 24.10.2010
дорожньо-транспортної пригоди по
пр.Ватутіна у м.Києві, за участю
забезпеченого ТЗ "Chevrolet", державний
номер НОМЕР_1, що знаходився під
12.11.2010 постановою Дніпровського
районного суду м.Києва у справі №3-6385/10
визнано ОСОБА_5, під керуванням якого
знаходився ТЗ «Mercedes», державний номер
НОМЕР_2, винним у спричиненні ДТП, що
мала місце 24.10.2010 по пр.Ватутіна у
м.Києві, внаслідок якої пошкоджено ТЗ
«Chevrolet», державний номер НОМЕР_1,
забезпечений позивачем.
Для визначення розміру страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
страхувальнику, позивачем замовлено
Звіт №84-2010 від 15.11.2010 щодо визначення
вартості матеріального
збитку,завданого ТЗ «Chevrolet», державний
На підставі вищевказаного Звіту, за
яким вартість матеріального збитку
становить 7474,35 грн., позивачем складено
страховий акт №И-7658 від 22.11.2010 із
визначенням суми страхового
відшкодування у розмірі 7005,78 грн., яка
перерахована позивачем у рахунок
погашення кредитної заборгованості
страхувальника на рахунок
вигодонабувача - ПАТ КБ «Приватбанк»,
що підтверджується платіжними
дорученнями №3177 від 26.11.2010 та №ВО119В27GS
від 29.11.2010 року.
Статтею 993 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтею 27 Закону
України "Про страхування" визначено, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Оскільки, винним у спричиненні 24.10.2010
ДТП визнано постановою суду від 12.11.2010
ОСОБА_5, який керував ТЗ «Mercedes»,
державний номер НОМЕР_2, то позивач
звернувся із регресним позовом до
Ухвалою суду від 03.03.2014 відкрито
провадження у справі №758/1902/14-ц за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» до ОСОБА_5 про стягнення
витрат по сплаті страхового
відшкодування в порядку регресу.
15.05.2014 ухвалою Подільського районного
суду м.Києва, у зв'язку із заміною за
клопотанням позивача первісного
відповідача на належного - Приватне
акціонерне товариство «Страхова група
«ТАС», провадження у справі №758/1902/14-ц
закрито за приписами п.1 ч.1 ст.205
Цивільного процесуального кодексу
України, оскільки справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.
За таких обставин, 04.08.2014 позивач
звернувся із позовом до Господарського
суду міста Києва, за яким 07.08.2014
порушено провадження у даній справі.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач просить у зв'язку із
перериванням, на його думку, строку
позовної давності поданням до
Подільського районного суду м.Києва
позову до винної у спричиненні ДТП
особи, задовольнити позовні вимоги у
даній справі у повному обсязі. У
випадку, якщо суд не визнає факту
переривання строку позовної давності,
позивач просить визнати причини
пропущення строку поважними та також
Відповідачем, у свою чергу, у межах
розгляду спору судом, надано заяву про
застосування строку позовної давності,
зважаючи на пропущений позивачем
трирічний строк для подання позову.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Нормами частини 1 статті 11 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України)
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
Відповідно частини 1 статті 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.
Частинами другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27
Закону України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
Цивільним кодексом України
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішенням
суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).
Наявною у матеріалах справи постановою
Дніпровського районного суду м.Києва у
справі №3-6385/10 від 12.11.2010 встановлено
вину ОСОБА_5 у спричиненні
дорожньо-транспортної пригоди під час
керування транспортним засобом марки
«Mercedes», державний номер НОМЕР_2.
На момент скоєння ДТП, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу марки «Mercedes»,
державний номер НОМЕР_2, застрахована
Приватним акціонерним товариством
«Страхова група «ТАС» за полісом
№ВЕ7760505.
Внаслідок настання страхового випадку
за Договором №К2U4АU00057066 від 08.10.2007,
позивачем перераховано у рахунок
погашення кредитної заборгованості
страхувальника на рахунок
вигодонабувача - ПАТ КБ «Приватбанк»
суму страхового відшкодування у
розмірі 7005,78 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №3177 від 26.11.2010
та №ВО119В27GS від 29.11.2010 року.
Таким чином, з огляду на приписи ст.993
ЦК України та ст.27 Закону України "Про
страхування" та враховуючи те, що
постановою Дніпровського районного
суду м.Києва у справі №3-6385/10 від 12.11.2010
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні ДТП,
до позивача, як страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором добровільного страхування
транспортного засобу, перейшло право
вимоги відшкодування збитків в порядку
регресу до відповідача, як до особи,
відповідальної за завдані збитки ТЗ
"Chevrolet", державний номер НОМЕР_1.
Як вбачається із матеріалів справи, за
фактом звернення позивача до
Подільського районного суду м.Києва із
позовом до ОСОБА_5 03.03.2014 порушено
провадження у справі №758/1902/14-ц, яке
15.05.2014 закрите за приписами п.1 ч.1 ст.205
ЦПК України. Дана ухвала суду оскаржена
не була та набрала законної сили.
Звертаючись із даним позовом до суду,
позивач зазначає на перериванні строку
позовної давності зверненням до
Подільського районного суду м.Києва із
Проте, із даним твердженням позивача
погодитись не можна, виходячи з
За приписами статті 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.6 ст.261 ЦК України за
регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.
Таким чином, саме з моменту сплати
страхового відшкодування страховик
набуває право вимоги відшкодування
понесених ним витрат, а, відтак, для
позивача право вимоги страхового
відшкодування в порядку регресу
виникає з моменту сплати на користь СТО
страхового відшкодування.
Як вбачається із матеріалів справи,
позивач здійснив виплату страхового
відшкодування 26.11.2010 та 29.11.2010, що
підтверджується платіжними
дорученнями №3177 та №ВО119В27GS
відповідно, а тому останнім днем
трирічного строку позовної давності є
26.11.2013 - день первісного виконання
страховиком свого обов'язку.
Із ухвали Подільського районного суду
м.Києва від 15.05.2014 у справі №758/1902/14-ц
вбачається, що позивач звернувся до
винної у спричиненні ДТП особи лише
14.02.2014, тобто вже з пропуском трирічного
строку позовної давності.
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Пунктом 4.4.2. постанови N 10 від 29.05.2013
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що за змістом частини другої
статті 264 ЦК України переривання
перебігу позовної давності шляхом
пред'явлення позову матиме місце у разі
не будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, статей
54, 56, 57 ГПК. Так само не перериває цього
перебігу подання позову з порушенням
правил підвідомчості справ.
Аналогічна правова позиція викладена у
постанові від 29.04.2014 Вищого
господарського суду України у справі
Стаття 264 ЦК України встановлює
підстави, за наявності яких
починається новий перебіг строку
позовної давності, незалежно від
строку, який сплив до часу виникнення
цих обставин, однак, за умови, що до
виникнення цих підстав не сплив строк
Таким чином, господарському суду
необхідно у кожному випадку
встановлювати, чи закінчився строк
позовної давності на момент настання
обставин, з якими закон пов'язує
переривання перебігу позовної
давності, маючи на увазі, що таке
переривання може мати місце лише в
межах строку позовної давності, а не
Відтак, визнання боржником свого боргу
так само як і пред'явлення особою
позову до одного із кількох боржників
чи щодо частини вимоги, право на яку має
позивач, якщо такі дії мали місце вже
після спливу позовної давності, не
свідчать про переривання перебігу
Виходячи із наведених вище норм
чинного законодавства, суд зауважує, що
оскільки звернення позивача із позовом
до винної у спричиненні ДТП особи
відбулось вже після спливу трирічного
строку від дня виплати страхового
відшкодування , та враховуючи закриття
провадження у даній цивільній справі у
зв'язку із непідвідомчістю, то підстави
для визнання строку позовної давності
таким, що переривався, у суду відсутні.
При цьому, суд визнає недоречними
посилання позивача в обґрунтування
поважності причин пропущення строку
позовної давності, зважаючи на його
необізнаність про страхову компанію,
якою застраховано цивільно-правову
відповідальність винної у спричиненні
ДТП особи, до моменту звернення із
позовом до Подільського районного суду
м.Києва 14.02.2014, коли в процесі розгляду
справи позивач довідався, що належним
відповідачем є Приватне акціонерне
товариство «Страхова група «ТАС».
За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску позовної
Поважними слід визнавати тільки такі
причини, за яких кредитор проявляв
належну дбайливість про захист свого
порушеного права, але не міг своєчасно
заявити позов з причин, які від нього не
залежали та не знаходились під його
Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
Однак, названі позивачем причини
пропуску позовної давності до поважних
не відносяться, оскільки позивач
звернувся до суду з позовом про
відновлення свого порушеного права з
пропуском строку позовної давності, як
до належного так і до неналежного
Аналогічна правова позиція викладена у
постанові від 11.08.2014 Вищого
господарського суду України у справі
№910/2843/14, постанові від 18.02.2014 у справі
№913/2372/14, постанові від 19.11.2013 у справі
№910/9141/13, постанові від 15.01.2013 у справі
№15/040-12.
Посилання позивача на постанову Вищого
господарського суду України від 19.11.2013
у справі №910/9141/13 не може бути прийнято
судом до уваги, оскільки у даній справі
мають місце інші обставини, зокрема у
межах даної справи звернення позивача
до неналежного відповідача відбулось у
зв'язку із помилковою інформацією щодо
страховика, яким застраховано
цивільно-правову відповідальність
винної у спричиненні ДТП особи, що
з'ясувалось після отримання судом
інформації з єдиної централізованої
бази Моторного (транспортного)
страхового бюро України. В той час, як у
межах даної справи неналежність
відповідача при первісному зверненні
позивача із регресним позовом до суду
встановлена з інших підстав.
Окрім того, позивач належним чином не
довів, що починаючи з 26.11.2010 по 14.02.2014 не
міг самостійно дізнатися про те, що
цивільно-правова відповідальність
винної у спричиненні ДТП особи
застрахована у відповідача - Приватне
акціонерне товариство «Страхова група
Додатково суд вважає за необхідне
зазначити, що вирішуючи питання щодо
виплати страхового відшкодування
страхувальнику, позивачем, відповідно
до умов п.15.2 Договору №К2U4АU00057066 від
08.10.2007 мав бути досліджений певний
перелік документів, який страхувальник
повинен надати страховику.
Зокрема, серед визначеного переліку
документів зазначено довідку МВС
України про ДТП, у якій, відповідно до
наказу №389 від 04.07.2011 Міністерства
внутрішніх справ України «Про
затвердження порядку видачі довідки
про дорожньо-транспортну пригоду та її
форми», обов'язково вказуються всі
учасники ДТП, тип, марка, номерний знак
транспортних засобів, наявність чи
відсутність полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
наземних транспортних засобів або
страховий сертифікат "Зелена картка" та
Враховуючи, що позивачем не надано
доказів на підтвердження відсутності у
нього довідки про ДТП при вирішенні
питання про сплату страхового
відшкодування, то з зазначених у
довідці відомостей позивач міг
дізнатися всіх необхідних для
звернення із регресним позовом даних, а
саме щодо існування у винного водія
полісу обов'язкового страхування або
міг здійснити пошук по номерному знаку
ТЗ відповідного полісу страхової
Зазначена інформація, відповідно до
п.5.9. «Положення про єдину
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 серпня
тобто про наявність чи відсутність в
базі даних договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на дату
скоєння ДТП та відомості про
страховика, який уклав відповідний
договір страхування можливо дізнатися
у відкритому доступі. Дана інформація
надається користувачам шляхом
доступу через мережу Інтернет до
відповідного інформаційного ресурсу
(який працює у штатному режимі з 2012
року), та/або в порядку,передбаченому
чинним законодавством про звернення
громадян, та/або відповідно до
укладених договорів з МТСБУ.
З огляду на вищевикладені норми
чинного законодавства, та
проаналізувавши докази у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для поновлення
строку позовної давності.
Підсумовуючи вищенаведене, суд
зазначає про сплив строку позовної
давності за умов відсутності поважних
причин його пропуску позивачем, що
згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України є
підставою для відмови в позові.
Викладене узгоджується із висновками
Верховного Суду України, викладених у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст.111-16 ГПК України, за І півріччя 2014
року, у яких Верховний Суд України
зауважує, що коли судом на підставі
досліджених у судовому засіданні
доказів встановлено, що право особи,
про захист якого вона просить,
порушено, а стороною у спорі до
винесення рішення заявлено про
застосування позовної давності, та
встановлено, що цей строк пропущено без
поважних причин, суд на підставі ст.267
ЦК України ухвалює рішення про відмову
в задоволенні позову за спливом
позовної давності.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, судові витрати - судовий збір -
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
група "ТАС" про стягнення суми -
відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 30.09.2014 року.

Повне рішення буде складено протягом
п'яти днів з дня проголошення вступної
та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено та підписано 06.10.2014 року

Суддя
К.В. Полякова