м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1713/14 16.10.14

За позовом Державного підприємства
«Одеська залізниця»

До Державного агентства
резерву України

Про стягнення 435 158,61 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Ротар І.В. - по дов. №
6 від 02.01.2014

Від відповідача Михайлюк А.З. - по
дов. № 1236/0/4-14 від 01.04.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Державного
підприємства «Одеська залізниця» про
стягнення з Державного агентства
резерву України 435 158,61 грн. основного
боргу, який виник внаслідок
неналежного виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
відповідального зберігання
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-НЮ
від 29.04.2003.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.02.20214 порушено провадження у
справі № 910/1713/14 та призначено справу до
розгляду на 27.02.2014.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 27.02.2014 відзиві проти позовних
вимог заперечує, оскільки до
Держрезерву кошториси витрат на
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей на 2013 рік зберігачем
надавалися тричі і тричі повертався із
зауваженнями, оскільки структурним
підрозділами Держрезерву України був
виявлений ряд порушень, який
потребував виправлень з боку
зберігача. У зв'язку з переміщенням у 2
кварталі 2013 року матеріальних
цінностей мобілізаційного резерву з
відділових лікарень ст.ст. Котовськ, ім.
Т. Шевченка, Знам'янка, Херсон на пункт
зберігання головного
матеріально-технічного складу ст.
Овідіополь створено новий пункт
зберігання Овідіополь. У зв'язку з
утворенням якого, для визначення
розміру суми витрат із зберігання
матеріальних цінностей виходячи з
розрахунку на одиницю виміру об'єкту,
відповідно до Порядку відшкодування
підприємствам, установам та
організаціям витрат, пов'язаних з
відповідальним зберіганням
матеріальних цінностей державного
резерву, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12
квітня 2002 року №532, виникла
необхідність уточнення розміщення
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву на
зазначеному складі. Схема розміщення
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву на складі
Овідіополь до кошторису не надавалася.
Держрезервом було повернуто кошторис
ДП «Одеська залізниця» з рядом
зауважень (лист № 2556/0/4-13 від 18.06.2013) та
зазначенням необхідності надання
схеми розміщення матеріальних
цінностей мобілізаційного резерву на
складі Овідіополь. Вдруге до кошторису
витрат на відповідальне зберігання
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву зберігачем
було додано схему пункту зберігання
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву. Після
вивчення схеми розміщення об'єктів на
складі Овідіополь відповідачем було
надано ряд суттєвих зауважень до
наданого кошторису. У кошторисі, що
надійшов втретє зберігачем не було
враховано співвідношення необхідних
пропорцій між площею, що займають
матеріальні цінності мобілізаційного
резерву, та площею складу. Із
документів, які направленні позивачем
не вбачається, що витрати понесені
зберігачем здійсненні саме на
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву.

В судовому засіданні 27.02.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 06.03.2014.

Позивачем в судовому засіданні 06.03.2014
подано клопотання про призначення
судової бухгалтерської експертизи.

Відповідач в судовому засіданні 06.03.2014
проти клопотання позивача заперечень
не навів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 по справі № 910/1713/14
призначено судову бухгалтерську
експертизу, проведення якої доручено
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз та
зупинено провадження у справі до
надання висновку експерта.

10.09.2014 на адресу суду Київський
науково-дослідний інститут судових
експертиз повернув матеріали справи №
910/1713/14 разом з висновком експерта №
5092/11558/11559/14-45 від 28.08.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 поновлено провадження
у справі № 910/1713/14 та призначено до
розгляду на 30.09.2014.

Відповідачем 30.09.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
відкладення розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні 30.09.2014
заперечень проти задоволення
клопотання відповідача не навів.

В судовому засіданні 30.09.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 07.10.2014.

Відповідачем 07.10.2014 до відділу
діловодства суду подані пояснення, в
яких вважає, висновок експерта №
5092/11558/11559/14-45 від 28.08.2014 є таким, що
виконаний без урахування норм чинного
законодавства та не містить повних та
об'єктивних відповідей на порушенні
питання, а отже не може братися до уваги
судом.

В судовому засіданні 07.10.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 16.10.2014.

В судовому засіданні 16.10.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
відповідача і відповідача,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.04.2003 між Державним комітетом з
державного матеріального резерву
(комітет), правонаступником якого є
Державне агентство резерву України та
Державним підприємством «Одеська
залізниця» було укладено договір
відповідального зберігання
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву №
ОД/НР-03-670-НЮ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву (цінності) без
користування ними зберігачем
здійснюється на складських
приміщеннях, майданчиках зберігача.

Згідно з п. 1.2. договору комітет передає,
а зберігач приймає на відповідальне
зберігання цінності згідно
затвердженого номенклатурою у
кількості та за вартістю згідно з актом
форми № 1. Передбачені цим договором
форми актів затверджуються комітетом.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідачем в порушення умов договору
не було у повному обсязі сплачено
вартість витрат на утримання
матеріальних цінностей за 1-й, 2-й та 3-й
квартали 2013 року, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем, яка становить 435 158,61
грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з п. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Стаття 936 Цивільного кодексу України
встановлює, що за договором зберігання
одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з п. 2.1. договору зберігач
зобов'язаний забезпечити належне
зберігання цінностей і вести
бухгалтерський облік на
позабалансовому рахунку зберігача.

Згідно з п. 3.1. договору комітет
зобов'язаний відшкодовувати зберігачу
витрати на зберігання цінностей згідно
з погодженим зведеним кошторисом
витрат між зберігачем та комітетом у
межах асигнувань, передбачених на ці
цілі.

Відповідно до п 4.1. договору
відшкодування витрат за зберігання
цінностей визначається згідно щорічно
погодженого комітетом зведеного
кошторису витрат зберігача, який
здійснює відповідальне зберігання цих
цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з п. 4.2. договору кошторис
розрахунку витрат на утримання
цінностей, направлений зберігачем на
погодження комітету, повинен бути
розшифрований по всім статтям витрат, а
також містити пояснювальну записку.

Оскільки, відповідач не визначив
розмір суми витрат на 2013 рік, позивач
склав кошторис на 2013 рік та звітні
документи щодо фактичних витрат на
зберігання матеріальних цінностей
державного мобілізаційного резерву на
2013 рік виходячи з власних розрахунків
середнього розміру суми витрат
зберігання матеріальних цінностей на 1
кв. м. складського приміщення.

Позивач листом № 2/42 від 29.01.2013 направив
відповідачу для затвердження кошторис
витрат на зберігання матеріальних
цінностей мобілізаційного резерву на
2013 рік, який був повернути позивачу без
погодження листом № 2556/0/4-13 від 18.06.2013 із
зазначенням недоліків поданого
кошторису.

Вдруге позивач направив відповідачу
для затвердження кошторис витрат на
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву на 2013 рік
листом № 2/178 від 16.07.2013, з виправленням
зауважень, визначених у листі
відповідача № 2556/0/4-13 від 18.06.2013.
Зазначений кошторис був повернутий
відповідачем без погодження листом №
2556/0/4-13 від 11.09.2013.

Втретє позивач направив відповідачу
для затвердження кошторис витрат на
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву на 2013 рік
листом № НР-04/287 від 17.10.2013, з
виправленням зауважень, визначених у
листі відповідача № 3962/0/4-13 від 11.09.2013.
Зазначений кошторис був повернутий
відповідачем без погодження листом №
5761/0/4-13 від 12.12.2013 з новими зауваженнями,
які не були вказані у попередніх листах
відповідача.

Згідно з п. 4.3. договору зберігач надає
комітетові щоквартально до 15 числа
місяця, наступного за звітним, звіти
про фактичні витрати за зберігання
цінностей, що підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків на утримання
цінностей мобілізаційного резерву за
встановленою формою.

Позивачем було складено звіти про
фактичні витрати за 1-3-й квартали 2013
року на загальну суму 435 158,62 грн., які
відповідачем не підписано і печаткою
не посвідчено.

Також позивачем складені акти
виконаних робіт по зберіганню
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву за 1-3 квартали
2013 року на суму 435 158,62 грн. Вказані акти
підписані в односторонньому порядку
позивачем, відповідачем вказані акти
не підписано і печаткою не посвідчено.

Листами № 2/132 від 16.04.2013, № 2/180 від 16.07.2013,
№ НР-04/284 від 17.10.2013, № 2/181 від 16.07.2013, №
НР-04/285 від 17.10.2013, № НР-04/286 від 17.10.2013
позивач направив відповідачу звіти про
витрати на зберігання матеріальних
цінностей

за 1-й квартал 2013 року на суму 96 168,46 грн.;

за 2-й квартал 2013 року на суму 133 769,19 грн.

за 3-й квартал 2013 року на суму 205 220, 96 грн.

Листами № 2556/0/4-13 від 18.06.2013, № 3962/0/4-13 від
11.09.2013, № 5761/0/4-13 від 12.12.2013, № 3962/0/4-13 від
11.09.2013, № 5761/0/4-13 від 12.12.2013, № 5761/0/4-13 від
12.12.2013 відповідач повернув позивачу
мотивуючи непогодженням кошторису
витрат на зберігання матеріальних
цінностей мобілізаційного резерву на
2013 рік.

У листі № 5761/0/4-13 від 12.12.2013, щодо
недоліків кошторису витрат на
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву на 2013 рік та
звітів про витрати на зберігання
матеріальних цінностей за 1-3 квартали
2013 року, відповідач зазначив лише
зауваження по витратам Головного
матеріально-технічному складу ст.
Овідіополь служби
матеріально-технічного постачання
Одеської залізниці.

Підприємствам, що здійснюють
зберігання цінностей державного
матеріального резерву, відшкодування
витрат з державного бюджету
передбачене п. 5 ст. 11 Закону України
«Про державний матеріальний резерв» та
провадиться у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

При цьому, законодавством передбачено
відшкодування тільки витрат, а не
оплата послуг зі зберігання, тобто
договір зберігання в даному випадку є
безоплатним.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 532 від 12.04.2002 затверджений Порядок
відшкодування підприємствам,
установам та організаціям витрат,
пов'язаних з відповідальним
зберіганням матеріальних цінностей
державного резерву (далі - Порядок),
який запроваджує механізм
відшкодування підприємствам,
установам та організаціям витрат,
пов'язаних з відповідальним
зберіганням матеріальних цінностей
державного резерву, у тому числі
мобілізаційного, і визначення суми цих
витрат.

Згідно з п. 2 Порядку сума витрат, що
підлягає відшкодуванню, визначається з
урахуванням вимог цього Порядку на
кожен рік і сплачується пропорційними
частками за узгодженням між
Держрезервом та відповідальним
зберігачем.

Відповідно до п. 3 Порядку суми витрат,
що підлягають відшкодуванню, залежно
від номенклатури матеріальних
цінностей державного резерву
визначаються з урахуванням:

1) умов зберігання матеріальних
цінностей державного резерву;

2) середнього розміру суми витрат;

3) розміру складських приміщень,
майданчиків, холодильних камер,
резервуарів, підземних сховищ, де
зберігаються матеріальні цінності
державного резерву;

4) обсягу додаткових витрат з
обслуговування таких цінностей.

Згідно з п. 5 Порядку держрезерв на
підставі аналізу статей витрат
відповідальних зберігачів щороку
визначає середній розмір суми витрат
із зберігання матеріальних цінностей
виходячи з розрахунку на 1 кв. метр
складського приміщення (відкритого
огородженого майданчика), 1 куб. метр
холодильної камери, резервуара для
зберігання нафтопродуктів, підземних
газових сховищ, а також зберігання 1
тонни зернових культур в зерносховищі.

Відповідно до п. 7 Порядку
відшкодування витрат, пов'язаних із
зберіганням матеріальних цінностей
державного резерву, здійснюється
виключно на підставі договору,
укладеного між Держрезервом та
відповідальним зберігачем за формою
згідно з додатком 1, за рахунок
асигнувань державного бюджету та інших
джерел, визначених законодавством.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 938 Цивільного
кодексу України зберігач зобов'язаний
зберігати річ протягом строку,
встановленого у договорі зберігання.
Якщо строк зберігання у договорі
зберігання не встановлений і не може
бути визначений виходячи з його умов,
зберігач зобов'язаний зберігати річ до
пред'явлення поклажодавцем вимоги про
її повернення.

Відповідно до п. 1 ст. 946 Цивільного
кодексу України плата за зберігання та
строки її внесення встановлюються
договором зберігання.

Згідно статті 947 Цивільного кодексу
України визначено, що витрати
зберігача на зберігання речі можуть
бути включені до плати за зберігання (ч.
1).

Умовами укладеного між сторонами
договору не визначено строк зберігання
матеріальних цінностей. При цьому,
законодавством передбачено
відшкодування тільки витрат, а не
оплата послуг зі зберігання, тобто
договір зберігання в даному випадку є
безоплатним.

Пунктом 4.4. договору сторони узгодили,
що відшкодування витрат (з урахуванням
податку на додану вартість) зберігачу
за зберігання цінностей
мобілізаційного резерву комітет
здійснює в межах, визначених
підписаними актами взаєморозрахунків
фактичних витрат у відповідності до п.
4.3. цього договору, не пізніше 30 числа
місяця наступного за звітним
кварталом.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014, з метою визначення
вартості понесених витрат за
зберігання матеріальних цінностей за
1-3 квартали 2013 року у справі № 910/1713/14
було призначено судову бухгалтерську
експертизу, на вирішення якої
поставлені питання документального
підтвердження та фактичного розміру
понесених позивачем витрат на
зберіганням матеріальних цінностей та
їх розміру.

Статтею 42 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що висновок судового
експерта для господарського суду не є
обов'язковим і оцінюється
господарським судом за правилами
встановленими ст. 43 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно висновку експерта №
5092/11558/11559/14-45 від 28.08.2014 встановлено
наступне:

- витрати Державного підприємства
«Одеська залізниця» на зберігання
цінностей державного матеріального
резерву за 1-3 квартали 2013 року в рамках
виконання умов договору
відповідального зберігання
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-НЮ
від 29.04.2003, підтверджуються належним
чином оформленими бухгалтерськими
документами та обліковими регістрами
підприємства.

- сума понесених витрат Державного
підприємства «Одеська залізниця» за 4
квартал 2013 року по відповідальному
зберіганню матеріальних цінностей за
договором № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003
становить 361 452, 25 грн., крім того ПДВ - 72
290, 45 грн.

- механізм розрахунку суми витрат ДП
«Одеська залізниця» по
відповідальному зберіганню
мобілізаційного резерву відповідає
порядку, встановленому КМУ № 532 від
12.04.2012, крім визначення суми понесених
витрат за спожиту електроенергію
Головним матеріально-технічним
складом Одеської залізниці;

- механізм розрахунку суми витрат ДП
«Одеська залізниця» по
відповідальному зберіганню
мобілізаційного резерву відповідає
«Порядку відшкодування залізницям
України витрат, пов'язаних з
відповідальним зберіганням
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву, узгодженого
Держкомрезервом та Укрзалізницею
17.01.2003.

Стосовно невідповідності механізму
розрахунку витрат за спожиту
електроенергію слід зазначити
наступне

Експерт у висновку (стр. 33) зазначає, що
«ДП «Одеська залізниця» до статті
витрат «вартість електричної енергії»
за 1-3 квартали 2013 року віднесено
загальну суму понесених витрат за
спожиту електроенергію в розмірі 15 711,70
грн. з урахуванням питомої ваги
витрат.»

Експерт у висновку (стр. 34) зазначає, що
«загальна сума понесених витрат ДП
«Одеська залізниця» за спожиту
електроенергію за 1-3 квартали 2013 року
становить 14 531,42 грн. (9 783,84 грн. + 4 095,68
грн. + 652,26 грн.), що на 15 197,58 грн. менше
порівняно з запланованою за Кошторисом
витрат на зберігання матеріальних
цінностей мобілізаційного резерву по
Одеській залізниці на 2013 рік (дані
наведено поквартально) сумою в розмірі
29 729,00 грн.

Враховуючи наведене, ДП «Одеська
залізниця» при зберіганні
матеріальних цінностей державного
мобілізаційного резерву витрачено
електричної енергії на освітлення
складських приміщень (майданчиків) на
загальну суму 14 531,42 грн., що
документально підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами та обліковими регістрами
підприємства за відповідні звітні
періоди.»

Отже, має місце невідповідність
розміру визначених позивачем витрат за
електричну енергію порівняно із сумою,
що підтверджується документально.

Разом з цим, експертом у висновку (стр.
51) при підсумку всіх витрат на
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву, в тому числі
за електричну енергію, визначену
експертом в розмірі 14 531,42 грн.
встановлено, що загалом ДП «Одеська
залізниця» понесено витрат на загальну
суму 361 452,26 грн. крім того ПДВ - 72 290,45 грн.

З огляду на викладене, суду дійшов
висновку, що вказаний висновок судової
експертизи приймається до уваги як
доказ в розумінні ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, та приймається судом як доказ
в підтвердження розміру понесених
позивачем витрат на зберігання за 1-3
квартали 2013 року мобілізаційного
резерву в заявленій до стягнення сумі -
435 158,61 грн.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасного відшкодування
позивачу витрат за зберігання
цінностей за 1-3 квартали 2013 року в
повному обсязі, в результаті чого
виникла заборгованість, яка за
обґрунтованими розрахунками позивача
складає 435 158,61 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача 435 158,61 грн.
боргу обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Державного підприємства
«Одеська залізниця» обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства
резерву України (м. Київ, вул.
Пушкінська, 28, ) на
користь Державного підприємства
«Одеська залізниця» (м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19, )
435 158 (чотириста тридцять п'ять тисяч сто
п'ятдесят вісім) грн. 61 коп. основного
боргу, 8 703 (вісім тисяч сімсот три) грн. 20
коп. судового збору.

Повне рішення складено 20.10.2014.

СуддяВ.В. Сівакова