КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р. Справа№ 910/8528/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Борисюк О.В., довіреність
№1/96-10335/КР від 21.07.2014 року,

відповідача: Татієнко П.І., довіреність
№ 27 від 01.04.2014 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдшуз"

на рішення господарського суду м. Києва

від 24.06.2014 року

у справі №910/8528/14 (суддя - Домнічева І.О.)

за позовом Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдшуз"

про стягнення 81 054,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трейдшуз"
про стягнення заборгованості, пені,
інфляційних, 3% річних та штрафу за
договором № 500/12.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 24.06.2014 року у справі №910/8528/14 позовні
вимоги задоволені частково, стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдшуз" на користь
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама" 1 884 (одну
тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн.
86 коп. пені, 457 (чотириста п'ятдесят сім)
грн. 58 коп. 3% річних, 1 245 (одну тисячу
двісті сорок п'ять) грн. 50 коп.
інфляційних втрат, 10 104 (десять тисяч
сто чотири) грн. 32 коп. штрафу та 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 суму судового збору. В решті вимог
провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТОВ "Трейдшуз" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить суд
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 24.06.2014 року у справі
№910/8528/14 та прийняти нове рішення, яким
в позові відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

14.06.2013 між Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" (підприємство) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Трейдшуз"
(розповсюджувач) було укладено договір
№ 500/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва.

Відповідно до п. 1.1. договору за цим
договором на підставі відповідного
наказу робочого органу про
встановлення пріоритету на місце(-я)
для розміщення рекламного (-их)
засобу(-ів), дозволу(-ів) на розміщення
зовнішньої реклами на певний строк та у
певному місці, наданого(-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем(-ями)
для розміщення рекламного(-их) засобу
(-ів) (далі - РЗ), що перебуває(-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження
яким(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва (далі -
Право тимчасового користування), за
умов повного дотримання
розповсюджувачем цього договору та
Порядку розміщення реклами в м. Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 № 37/6253, з
наступними змінами та доповненнями
(далі - Порядок), а розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому Правом тимчасового користування,
своєчасно та згідно з умовами цього
договору перераховувати плату за Право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Позивач вважає, що відповідачем в
порушення умов договору не було у
повному обсязі сплачено кошти за право
тимчасового користування місцями для
розміщення РЗ, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 67 362,17 грн. та
за неналежне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня в розмірі
1884,86 грн., штраф у розмірі 10 104,32 грн., 3%
річних в сумі 457,58 грн. та збитки від
зміни індексу інфляції в сумі 1 245,50
грн.

Згідно п. 3.1. договору, адресні програми
та пріоритет - це перелік місць для
розміщення зовнішньої реклами, на які
за Розповсюджувачем встановлено
пріоритет. Разом з тим, АП передбачено
розмір базової плати (без ПДВ) за
користування місцем для розміщення
об'єкта зовнішньої реклами, яку
відповідач зобов'язався сплачувати
щомісячно.

Згідно п. 3.6. договору, АП є невід'ємною
частиною договору.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.1.
договору, Розповсюджувачі надано право
тимчасового користування місцем, для
розміщення рекламного засобу, що
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Києва, а
Розповсюджувачем зобов'язався
користуватися наданим йому правом
своєчасно і у повному обсязі
перерахувати плату за Право
тимчасового користування на поточний
рахунок підприємства.

Також, між сторонами було укладено
відповідні АП № № 10, 12, 17, 19, 21, 22, 26, 27, 28, 30
та додаткову угоду № 500/12-1.

За умовами п. 4.1.1. договору підприємство
має право на підставі відповідних
рішень дозвільного органу та
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) визначати розмір плати
за право тимчасового користування,
змінювати розмір плати за право
тимчасового користування, у разі змін в
технологічній (конструктивній) РЗ,
площі рекламного засобу, зонального
коефіцієнту та базового тарифу.

Відповідно до п. 4.2.1. та 5.2.3. договору
підприємство зобов'язане формувати
рахунки на оплату за право тимчасового
користування, інших платежів та
компенсації витрат підприємства на
організацію та проведення демонтажу
РЗ, а розповсюджувач в свою чергу
зобов'язаний не пізніше 25 числа місяця,
наступного за звітним, отримувати та
сплачувати рахунки за право
тимчасового користування, у тому числі
у разі встановлення пріоритету.

Отже, за умовами договору обов'язок по
отриманню щомісяця рахунків на оплату
права за тимчасове користування місцем
для розміщення РЗ покладено на
відповідача.

Позивачем на виконання умов договору
було сформовано рахунки на загальну
суму 67 362,17 грн.

Згідно п. 5.2.4. договору розповсюджувач
зобов'язався у повному обсязі
сплачувати штрафи, пеню, у разі
прострочення розповсюджувачем строків
(термінів) сплати та порушення
розповсюджувачем інших умов цього
договору.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Виконав свої обов'язки щодо внесення
плати за право тимчасового
користування місцями для розміщення
РЗ, лише 14.05.2014 р., тобто після порушення
провадження у даній справі.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
право розміщення реклами не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно п. 7.2. договору за несвоєчасне
або не повне внесення плати
підприємство має право застосувати до
розповсюджувача пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
у термін, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що
підприємство має право додатково
нарахувати боржнику за прострочення
внесення платежів за право тимчасового
користування, що складає більше 1
(одного) місяця - штраф у розмірі 15%
простроченої суми.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті за розміщення ЗР
відповідач виконав несвоєчасно, він
повинен сплатити позивачу, крім суми
основного боргу, пеню відповідно до п.
7.2.

Оскільки прострочення оплати за право
тимчасового користування місцями для
розміщення реклами мало місце понад
місяць, позовні вимоги про стягнення з
відповідача штрафу обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про задоволення
вимог позивача щодо стягнення з
відповідача 3% річних та індексу
інфляції. Провадження у справі в
частині суми основного боргу підлягає
припиненню відповідно до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 24.06.2014
року у справі №910/8528/14 прийнято з повним
і достовірним встановленням всіх
фактичних обставин, які мають значення
для вирішення даного спору, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга ТОВ "Трейдшуз"
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва
від 24.06.2014 року у справі №910/8528/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдшуз" - без
задоволення.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран