ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.Справа № 922/4071/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Красноградського підприємства
теплових мереж, м. Красноград про
стягнення 18718,65 грн. за участю
представників:

позивача - Єгоров В.С., довіреність №
14-137 від 13.05.2014 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ (позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Красноградського
підприємства теплових мереж, м.
Красноград про стягнення 18718,65 грн. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
Договором № 185-БО про закупівлю
природного газу від 23.01.2012 року в
частині несвоєчасної оплати за
отриманий природний газ. В
обґрунтування своєї правової позиції,
позивач посилається на норми приписів
ст. 174, ч. 2 ст. 193, ст. 230 ГК України, ст.ст.
549, 610, 611, 624 та ч. 2 ст. 625 ЦК України. З
урахуванням вищенаведених обставин та
норм закону, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню в розмірі
8557,75 грн., 7 % штрафу в розмірі 8160,59 грн.,
індекс інфляції в розмірі 289,55 грн. та 3 %
річних в розмірі 1710,76 грн. Також до
стягнення позивачем заявлені понесені
судові витрати по веденню даної справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 19 вересня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/4071/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 02 жовтня 2014 року об 11:20.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02 жовтня 2014
року розгляд справи відкладено на 21
жовтня 2014 року об 11:20, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив, відзив на
позовну заяву не надав, про розгляд
справи повідомлений своєчасно та
належним чином, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення з датою (14.10.2014 року) та
відміткою про вручення відповідачу
ухвали суду від 02.10.2014 року.

За висновками суду, в матеріалах справи
№ 922/4071/14 достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та є необхідними для
прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської
справи № 922/4071/14, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно та
повно дослідивши надані докази,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги, судом
встановлено наступне.

23 січня 2012 року між позивачем
(продавцем) та відповідачем (покупцем)
було укладено Договір № 185-БО про
закупівлю природного газу
(далі-Договір), відповідно до умов
якого, сторони погодили та встановили
низку цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до п. 1.1 вищенаведеного
Договору позивач (продавець)
зобов'язався поставити покупцеві
(відповідачу) імпортований природний
газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), а покупець
(відповідач) зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ обсязі,
зазначеному у п. 1.2 цього Договору.

Пунктом 4.1 Договору № 185-БО від 23.01.2012р.
сторони погодили порядок здійснення
оплати, а саме, оплата за газ
здійснюється покупцем (відповідачем)
виключно грошовими коштами шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий природний газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Як свідчать наявні в матеріалах справи
Акти приймання - передачі природного
газу (а.с. 22-25) позивач, на виконання
вищенаведеного Договору № 185-БО від
23.01.2012р. та Додаткових угод до нього
(а.с. 17-21) протягом січня - квітня 2012 року
поставив, а відповідач (покупець за
Договором) прийняв природний газ в
обсязі 1354,074 тис.куб.м. на загальну суму 5
343040,60 грн.

Позивач наголошував, що відповідач
(покупець за Договором) свої
зобов'язання виконував неналежним
чином, за отриманий природний газ
розраховувався несвоєчасно, в
порушення п. 4.1 Договору № 185-БО від
23.01.2012р., про що позивачем надано до
матеріалів справи Виписку з операцій
за спірним Договором № 185-БО від 23.01.2012
року (а.с. 27-27-28), в якій відображається
рух грошових коштів, які надходили від
відповідача (покупця за Договором) на
рахунок позивача.

На підставі вищевикладених обставин,
позивачем заявлено до стягнення пеня в
розмірі 8557,75 грн. та 7 % штрафу в розмірі
8160,59 грн., індекс інфляції в розмірі 289,55
грн. та 3 % річних в розмірі 1710,76 грн.

Відповідач під час розгляду справи не
скористався своїми правами, наданими
йому статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
участь уповноваженого представника в
судовому засіданні, на спростування
заявлених позовних вимог, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки, тощо.

Таким чином, на момент прийняття
рішення в матеріалах справи № 922/4071/14
відсутні будь-які докази належного
виконання відповідачем зобов'язань за
спірним Договором № 185-БО від 23.01.2012
року, як і відсутній варіант
відповідача контррозрахунку за
спірним Договором та заперечення
правильності наданих позивачем
нарахувань.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи, суд
зазначає про наступне.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Із обставин справи вбачається, що у
даному випадку правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли на
підставі Договору № 185-БО про закупівлю
природного газу від 23.01.2012 року, в якому
сторони вільно на власний розсуд
визначили низку цивільних прав та
обов'язків, що підлягають виконанню з
боку сторін, оскільки відповідно до
наведених вимог законодавства ці умови
є обов'язковими для сторін.

Згідно з приписами ст. ст. 509, 510 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 7.3 Договору № 185-БО від 23.01.2012
року сторони передбачили, що у разі
порушення покупцем (відповідач) умов п.
4.1 цього Договору, покупець (відповідач)
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцяти днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7 %
від суми простроченого платежу.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені та 7 % штрафу за весь
період прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
кожній поставці природного газу,
відповідно до якого належною до сплати
сумою є 8557,75 грн. пені та 8160,59 грн.
штрафу.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаних сум, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам Договором, у зв'язку з чим
підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 3 % річних у розмірі 1710,76 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 289,55 грн.,
суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат позивачем
визначений вірно згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3 % річних у розмірі 1710,76 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 289,55 грн.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм закону, а
також враховуючи, що відповідач, в
установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України
порядку обставини, які повідомлені
суду позивачем не спростував, не надав
суду доказів належного виконання умов
Договору, суд дійшов висновку, що
заявлені позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
обґрунтовані, підтверджуються
наявними у матеріалах справи № 922/4071/14
доказами та підлягають задоволенню у
повному обсязі.

При розподілі господарських витрат,
суд керується приписами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої, витрати зі
сплати судового збору у розмірі 1827,00
грн. за майновий характер спору в
даному разі покладаються на
відповідача, з вини якого виник даний
спір, який доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 526, 530, 610 Цивільного
кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33,
43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Красноградського
підприємства теплових мереж (63304,
Харківська область, м. Красноград, вул.
Жовтнева, буд. 47, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6, )
- 8557,75 грн. пені, 8160,59 грн. штрафу, 1710,76
грн. 3 % річних, 289,55 грн. індексу
інфляції, 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 27.10.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв