м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом публічного акціонерного
товариства «Уманьавтодор»
до служби автомобільних доріг у
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Державного
агентства автомобільних доріг України
про стягнення 31 151 900,31 грн.,
суддя Шкурдова Л.М.
за участю представників:
від позивача - Литвин Б.О., довіреність
№10/14 від 01.09.2014;
від відповідача - Майданік В.В.,
довіреність №12С/824 від 21.03.2014;
від третьої особи - Діденко А.О.,
довіреність №1944/1/10-13 від 28.08.2014.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
07.08.2014 публічне акціонерне товариство
«Уманьавтодор» звернулось до
господарського суду міста Києва із
позовною заявою до служби
автомобільних доріг у Київській
області, в якій просить суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість за Договором підряду
№12Д-12 від 29.08.2012 в сумі 27284195,04 грн., суму
боргу з урахуванням індексу інфляції у
сумі 1309641,36, 3% річних у сумі 181645,46 грн.,
пеню в сумі 2210019,80 грн., збитки за
користування кредитом в сумі 166398,65 грн.,
а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо сплати за
виконані роботи по Договору підряду
№12Д-12 від 29.08.2012, у зв'язку із чим у
відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість з
урахуванням пені, інфляційних втрат, 3%
річних, а також збитків за користування
кредитом в АБ «Київська Русь».
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.08.2014 було порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду в судовому
засіданні на 16.09.2014.
Ухвалою суду від 16.09.2014 залучено в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Державне
агентство автомобільних доріг України
(Укравтодор), а розгляд справи
відкладений на 03.10.2014.
В судовому засіданні 03.10.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву, зокрема
вказував що прострочення виконання
зобов'язання відбулось не з вини
відповідача, оскільки кошти з
державного бюджету на погашення
заборгованості станом на 08.09.2014 на
рахунок відповідача не надходили, у
зв'язку із чим, на його думку у суду
відсутні підстави для стягнення боргу,
штрафних санкцій та збитків.
Представник третьої особи в судовому
засіданні 03.10.2014 надав пояснення в яких
також просив відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні 03.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2012 між службою автомобільних доріг
у Київській області (далі - Замовник) та
публічним акціонерним товариством
«Уманьавтодор» (далі - Підрядник) було
укладено Договір №12Д-12 (далі - Договір)
відповідно до п.п. 1.1. якого Підрядник
зобов'язується до грудня 2013 року
виконати роботи з будівництва
автомобільної дороги від вулиці
Генерала Наумова (житловий масив
Ново-Біличі, м.Київ) до житлового масиву
Романівка (м. Ірпінь), що суміщається з
автомобільною дорогою загального
користування Р-30 Під'їзд до м. Ірпеня
(залишки робіт та додаткові роботи), а
Замовник - прийняти і оплатити такі
роботи.

Відповідно до п.3.1. Договору ціна цього
Договору становить 65720869,00 грн., у тому
числі ПДВ 10953478,17 грн.

У пункті 4.1. Договору сторони обумовили
що розрахунки за Договором проводяться
після підписання Сторонами Акту
прийняття виконаних підрядних робіт
(ф.КБ-3), які складаються Підрядником і
подаються для підписання Замовнику до
25 числа поточного місяця. Прийняття
актів обсягів робіт Замовником буде
здійснюватись в межах доведеного
ліміту на поточний період.

Згідно п.4.2. Договору Замовник здійснює
щомісячні та проміжні платежі за
виконані роботи на підставі
документів, визначених пунктом 4.1.
Договору, підписаних уповноваженими
представниками Сторін в межах обсягів
надходження коштів від головного
розпорядника коштів державного
бюджету та інших джерел фінансування.

На виконання умов Договору позивачем
були виконані роботи та передані
відповідачу загальною вартістю 27284195,04
грн., що підтверджується довідками про
вартість виконаних робіт форми КБ-3 від
06.03.2014 на суму 14266218,97 грн., на суму 5621711,60
грн., на суму 1086581,04, на суму 5998214,99, в яких
також додатково відображено факт
виконання робіт щодо монтування
устаткування на суму 311468,44 грн.

Вказані довідки підписані
уповноваженими сторонами позивача та
відповідача, скріплені печатками та не
містять жодних зауважень щодо їх
змісту.

Проте, відповідач, на думку позивача,
свої зобов'язання передбачені п.4.2.
Договору щодо оплати за виконані
роботи за вказаним договором належним
чином не виконав та не сплатив їх
вартість.

14.05.2013 позивач письмово звернувся до
відповідача із вимогою про сплату
заборгованості у розмірі 27284195,04 грн. в
семиденний строк з моменту отримання
вимоги. Дану вимогу відповідач отримав
05.05.2014, проте у встановлений строк до
12.05.2014 заборгованість не сплатив.

Відповідно до статті 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити кошти
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України (ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України).

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 ЦК України та ст.174 ГК
України, зокрема, з договорів та інших
правочинів (угод).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що за своєю правовою
природою та ознаками укладений між
сторонами договір є договором підряду.

Згідно частини 1 та 2 статті 837 ЦК
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно з ч.1 ст.875 Цивільного кодексу
України за договором будівельного
підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію,
якщо цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Відповідно до ч.4 ст. 879 Цивільного
кодексу України оплата робіт
провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Як вже зазначалось, згідно п.4.2.
Договору Замовник здійснює щомісячні
та проміжні платежі за виконані роботи
на підставі документів, визначених
пунктом 4.1. Договору, підписаних
уповноваженими представниками Сторін
в межах обсягів надходження коштів від
головного розпорядника коштів
державного бюджету та інших джерел
фінансування.

Наявність заборгованості у розмірі
27284195,04 грн. фактично визнається
відповідачем у відзиві на позовну
заяву, однак він вказує, що строк
виконання зобов'язання стосовно сплати
виконаних робіт ще не настав, оскільки
згідно п.4.2. Договору він пов'язується
із моментом надходження коштів з
державного бюджету, проте зазначені
кошти відповідачу перераховані не
були.

З цього приводу суд зазначає наступне.

В силу ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін); зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Отже, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначає, що строк виконання
зобов'язання може визначатись подією,
яка неминуче настане.

Разом з тим, вказана норма не може бути
застосована до спірних правовідносин,
враховуючи, що подією є явище, що
виникає незалежно від волі людей; а
дією є життєвий факт, що є результатом
свідомої, пов'язаної з волею,
діяльності людей, які, у свою чергу,
поділяються на правомірні, тобто такі,
що відповідають правовим нормам, і
неправомірні, які суперечать закону
(правопорушення).

Фактично договір містить умову,
відповідно до якої виконання
зобов'язання з оплати коштів за
виконані роботи пов'язано з дією особи,
яка не є стороною такого договору.

Однак, за змістом ст. 511 Цивільного
кодексу України, зобов'язання не може
створювати обов'язку для третьої особи.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 528 Цивільного
кодексу України, навіть у випадку
покладення виконання обов'язку
боржником на іншу особу,
відповідальним за виконання
зобов'язання залишається боржник, а не
така особа.

При цьому, в силу ч. 1 ст. 96 Цивільного
кодексу України, юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями, а ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Суд також зауважує, що Європейським
судом з прав людини у рішеннях у справі
«Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти
України» (від 18.10.2005) та у справі
«Бакалов проти України» (від 30.11.2004)
зазначено, що відсутність бюджетного
фінансування (бюджетних коштів) не є
виправданням бездіяльності
відповідача і не є підставою для
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання. Аналогічна
позиція міститься в постанові
Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у
справі № 11/446.

Отже, суд вважає необґрунтованим
посилання відповідача на
ненадходження відповідних коштів як на
підставу невиконання зобов'язання.

Згідно положень ст. 193 ГК України та ст.
ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно зі статтею
610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Аналізуючи сукупність встановлених
обставин, вищенаведені приписи
матеріального закону, судом
встановлений факт порушення
відповідачем зобов'язання щодо повної
та своєчасної оплати за виконані
роботи за Договором на суму 27284195,04 грн.

Таким чином, позовні вимоги у цій
частині підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з
відповідача суму боргу з урахуванням
індексу інфляції за період з 12.05.2014 по
31.07.2014 у сумі 1309641,36, та 3% річних за
період з 12.05.2014 по 31.07.2014 у сумі 181645,46 грн.

Згідно частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки судом встановлений факт
порушення відповідачем зобов'язання
щодо повної та своєчасної оплати за
виконані роботи за Договором та
нарахування позивачем інфляційних
втрат та 3% річних є правомірним.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних та втрат від
інфляції, суд дійшов висновку про те, що
він є вірним, а тому підлягає
задоволенню у заявленому розмірі.

Крім цього позивач просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 0,1% від суми
заборгованості за період прострочення
з 12.05.2014 по 31.07.2014 в розмірі 2210019,80 грн.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною третьою статті 549 Цивільного
кодексу України встановлено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що при
затримці термінів перерахування
платежів (після отримання коштів з
державного бюджету та інших джерел
фінансування) за виконані роботи з вини
Замовника, він сплачує Підряднику пеню
у розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожен день такої затримки, але не
більше 2-ох облікових ставок НБУ в
період за який нараховується пеня.

Таким чином, зобов'язання сплатити
Підряднику пеню у розмірі 0,1% від суми
заборгованості за кожен день такої
затримки пов'язується із наявністю
вини Замовника у затримці термінів
перерахування платежів.

Однак, затримка термінів перерахування
платежів за виконані роботи відбулась
за відсутності вини відповідача,
оскільки відповідні кошти не були
отримані відповідачем з державного
бюджету, що підтверджується
поясненнями представника відповідача,
представника третьої особи -
Державного агентства автомобільних
доріг України, яке є головним
розпорядником бюджетних коштів у сфері
дорожнього господарства, а також
доданими до матеріалів справи
документами, зокрема платіжним
дорученням №848 від 27.12.2013, випискою по
рахунках від 31.12.2013, постановою
Кабінету Міністрів України №168 від
04.06.2014 разом із додатками про внесення
змін до постанови КМУ від 12.02.2014 №46.

За таких обставин у даному випадку
нарахування пені є неправомірним, а
отже у задоволенні позову в цій частині
необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача збитків за
користування кредитом в сумі 166398,65 грн.,
суд зазначає таке.

Позивач зазначає що у зв'язку із
невиконанням відповідачем своїх
грошових зобов'язань за Договором, з
метою безперервного ведення
господарської діяльності пов'язаної з
виконанням робіт зазначених у п.1.1.
Договору ним було отримано кредитні
кошти в ЧФ ПАТ «БАНК №КИЇВСЬКА РУСЬ» на
суму1228538,02 грн., які були перераховані
іншим контрагентам позивача. Згідно
умов кредитного договору, за
користування кредитними коштами
позивач має сплачувати 23% річних, та
станом на день подання цього позову до
суду позивачу банком було нараховано
166398,65 грн. в якості процентів.

Зазначену суму позивач просить
стягнути в якості збитків.

Відповідно до ч.2 ст.22 Цивільного
кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.2 ст.224 Господарського
кодексу України під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, кредитний договір між
позивачем та АБ «Банк «КИЇВСЬКА РУСЬ»
був укладений 20.07.2010 строком до 19.07.2011,
тобто задовго до укладення Договору
№12Д-12 від 29.08.2012, а отже у суду відсутні
підстави вважати, що даний кредитний
договір був укладений у зв'язку із
невиконанням відповідачем своїх
обов'язків за Договором.

Таким чином позовні вимоги щодо
стягнення збитків за користування
кредитом в сумі 166398,65 грн. задоволенню
не підлягають.

За таких обставин суд дійшов висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості за Договором підряду
№12Д-12 від 29.08.2012 в сумі 27284195,04 грн.,
втрат від інфляції у сумі 1309641,36 грн., та
3% річних у сумі 181645,46 грн.

Відповідно до положень ст.49 ГПК
України, понесені позивачем при
зверненні з даним позовом до суду
витрати зі сплати судового збору
відшкодовуються йому за рахунок
відповідача пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а саме 67505,10
грн., виходячи з розрахунку (28775481,86 х
73080,00)/ 31151900,31 = 67505,10 грн.), з яких: 28775481,86
грн. - задоволена сума позовних вимог;
73080,00 грн. - сплачений позивачем судовий
збір при подачі позову; 31151900,31 грн. -
заявлена позивачем сума позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85, 115, 116 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з служби автомобільних
доріг у Київській області (вул.
Народного ополчення, 11-А м. Київ, 03680, ) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор» (вул. Кар'єрна, 1,
м.Тальне, Тальнівський район, Черкаська
область, 20400, )
заборгованість за Договором №12Д-12 від
29.08.2012 в сумі 27284195 (двадцять сім
мільйонів двісті вісімдесят чотири
тисячі сто дев'яносто п'ять) грн. 04 коп.,
втрати від інфляції в сумі 1309641 (один
мільйон триста дев'ять тисяч шістсот
сорок одна) грн. 36 коп., 3% річних у сумі
181645 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот
сорок п'ять) грн. 46 коп., а також витрати
по сплаті судового збору у розмірі 67505,10
(шістдесят сім тисяч п'ятсот п'ять) грн.
10 коп.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати відповідний наказ.

Повне рішення складено 14.10.2014

Суддя
Л.М. Шкурдова