КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р. Справа№ 910/9982/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача -Івашин В.В., довіреність
№ б/н від 28.10.2013;

від відповідача - представник не
прибув;

від третьої особи - Гук Т.В., довіреність
№ 150/13 від 17.10.2013,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума" на
рішення господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 у справі № 910/9982/14 (суддя
Головатюк Л.Д.) за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автопластгума" до товариства з
обмеженою відповідальністю "Київський
завод гумових та латексних виробів", за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - товариства з
обмеженою відповідальністю "Перша
ресурсна компанія" про визнання
договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Київський
завод гумових та латексних виробів" про
визнання договору про переведення
боргу від 25.10.2012 недійсним.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 у справі
№ 910/9982/14 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

При ухваленні рішення по даній справі,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для визнання
зазначеного договору недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 у справі
№ 910/9982/14 скасувати та прийняти нове,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
при укладенні договору про
переведення боргу не було отримано
згоди товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша Ресурсна
Компанія" на заміну боржника.

Крім цього, позивач зазначає, що
директором товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума"
Левицьким О.П. було укладено
оскаржуваний договір без попередньої
згоди Загальних зборів Учасників
товариства.

У судовому засіданні 20.10.2014 року
представник апелянта - позивача у
справі, підтримав вимоги за
апеляційною скаргою та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Крім цього, апелянтом усно заявлено
клопотання про відкладення розгляду
даної справи, у зв'язку з необхідністю
надання позивачу часу для підготовки
клопотання про призначення у даній
справі судової почеркознавчої
експертизи, оскільки, як вважає
апелянт, оскаржуваний договір з боку
відповідача підписано невідомою
особою.

Представник третьої особи проти
клопотання заперечив.

Колегією суддів зазначене клопотання
відхиляється, оскільки позивачем у
суді першої інстанції про зазначені
підстави визнання договору недійсним,
а саме підроблення підпису на
оскаржуваному договорі, не
зазначалось.

В апеляційній інстанції справа
переглядається за предметом та
підставами позову, з якими позивач
звертався до суду першої інстанції.

Доказів доводів про підроблення суду
не надано.

Отже, у даному випадку підстави для
відкладення розгляду справи відсутні.

За наведених обставин, клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи є необґрунтованим та
відповідно не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи надав
пояснення, яким просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення місцевого господарського суду
- без змін.

Відповідач не скористався правом на
участь свого представника в судовому
засіданні, хоча про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином; ухвала суду про
прийняття апеляційної скарги до
провадження була направлена за
адресою, яка є офіційним
місцезнаходженням товариства з
обмеженою відповідальністю "Київський
завод гумових та латексних виробів".

Будь-яких заяв, клопотань щодо
відкладення розгляду справи з наданням
доказів поважності неможливості
участі в засіданні суду від
відповідача не надійшло.

Крім того, явка представників сторін та
третьої особи не визнавалася
обов'язковою, певних пояснень суд не
витребував.

За наведених обставин, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума", як
новим боржником та товариством з
обмеженою відповідальністю "Київський
завод гумових та латексних виробів", як
первісним боржником 25.10.2012 укладено
договір про переведення боргу.

Згідно предмету даного договору
первісний боржник переводить свій борг
(обов'язки) за договором № 48/11 від 13.05.2011,
укладеним між первісним боржником та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Перша Ресурсна
Компанія" та зобов'язується сплатити
новому боржникові за прийняття боргу
визначену договором плату, а новий
боржник замінює первісного боржника у
зобов'язанні, що виникає із зазначеного
основного договору, і приймає на себе
обов'язки первісного боржника за
основним договором (п. 1.1 договорів).

Позивач, вважаючи, що при укладенні
договору про переведення боргу не було
отримано згоди товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша Ресурсна
Компанія" на заміну боржника, звернувся
до суду з позовом про визнання
зазначеного договору недійсним.

Крім цього, позивач зазначає, що
директором товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума"
Левицьким О.П. було укладено
оскаржуваний договір без попередньої
згоди Загальних зборів Учасників
товариства.

Колегія суддів вважає зазначені доводи
необґрунтованими та такими, що не
можуть бути підставою для визнання
оскаржуваного договору недійсним, з
огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України передбачають такий спосіб
захисту порушеного права як визнання
недійсним правочину (господарської
угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом. Такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання
яких є необхідним для дійсності
правочину, є вичерпним.

Позивач в обґрунтування вимог
посилається на те, що директором
товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума"
Левицьким О.П. було укладено
оскаржуваний договір без попередньої
згоди Загальних зборів Учасників
товариства.

Зазначені доводи відхиляються
колегією суддів з огляду на наступне.

Статтею 89 Господарського кодексу
України передбачено, що управління
діяльністю господарського товариства
здійснюють його органи та посадові
особи, склад і порядок обрання
(призначення) яких визначаться залежно
від виду товариства, а у визначених
законом випадках учасники товариства.

Згідно з приписами ст. 58 Закону України
"Про господарські товариства" вищим
органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори
учасників.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про
господарські товариства" у товаристві
з обмеженою відповідальністю
створюється виконавчий орган:
колегіальний (дирекція) або
одноособовий (директор). Дирекція
(директор) вирішує усі питання
діяльності товариства, за винятком тих,
що належать до виключної компетенції
загальних зборів учасників.

Положеннями п. п. 12 п. 8.5 Статуту
товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума" до
виключної компетенції Загальних
зборів Учасників належить прийняття
рішень про отримання товариством
кредитів та укладання договорів
застави майна на суму, що перевищує
розмір статутного капіталу товариства.

Жодних обмежень на підписання
(укладення) будь-яких інших угод окрім
кредитних договорів та договорів
застави, сума яких перевищує розмір
статутного капіталу товариства, у
Статуті товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума" не
міститься.

Як вже зазначалось вище, у даному
випадку позивачем оскаржується
договір про переведення боргу.

Підпунктом 8.8.2 п. 8.6 Статуту товариства
з обмеженою відповідальністю
"Автопластгума" передбачено, що
директор без доручення діє від імені
товариства, представляє інтереси у
відносинах зі всіма юридичними особами
та громадянами, розпоряджається майном
товариства, крім випадків віднесених
до компетенції Загальних зборів
Учасників, укладає договори, в тому
числі і трудові, видає доручення.

Отже, зазначеним Статутом надано
повноваження директору відповідача на
укладення без попередньої згоди
Загальних зборів Учасників будь-яких
договорів, окрім кредитних та
договорів застави майна.

Оскільки, між сторонами було укладено
саме договір про переведення боргу, то
директор товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопластгума" на
момент його укладення діяв у межах
повноважень.

Крім цього, доводи апелянта про те, що
при укладенні договору про
переведення боргу не було отримано
згоди товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша Ресурсна
Компанія" на заміну боржника,
відхиляються за необґрунтованістю,
оскільки листом від 23.10.2012 № 169/12 (а.с. 67)
ТОВ "Перша Ресурсна Компанія" надано
згоду на переведення боргу.

З огляду на вищевикладене, підстави для
визнання договору про переведення
боргу недійсним відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автопластгума" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 15.07.2014 у справі №
910/9982/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/9982/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко