ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2014 р.
Справа № 917/773/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - Сундалова М.В. - дов. № 02/5333
від 10.10.2014р.,

відповідача - Коваленко Р.Й. - дов. № 4-158-4
від 10.10.2014р., Бречко О.Г. - дов. № 4-159-4 від
10.10.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№2630П/1-9) на рішення господарського суду
Полтавської області від 30.07.2014 р. у
справі № 917/773/14,

за позовом Полтавського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Полтава,

до Товариства з додатковою
відповідальністю "Полтаваавтотранс", м.
Полтава,

про стягнення 71 060,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 30.07.2014 року у
справі №917/773/14 (суддя Солодюк М.В.) позов
задоволено. Стягнуто з ТДВ
"Полтаваавтотранс" 68 000,00 грн. штрафу, 68
000,00 грн. пені до загального фонду
Державного бюджету України на рахунок
Управління державної казначейської
служби України у м. Полтава. Стягнуто з
ТДВ "Полтаваавтотранс" в доход
Державного бюджету України 1827,00 грн.
судового збору.

Відповідач, ТДВ "Полтаваавтотранс", з
вказаним рішенням не погодився та,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Полтавської області від 30.07.2014 року у
справі №917/773/14 та відмовити в
задоволенні позову.

Позивач, Полтавське обласне
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України, у
відзиві на апеляційну скаргу просить
апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Полтавської
області від 30.07.2014р. - без змін. Вважає,
що доводи, викладені в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню, а рішення
суду першої інстанції законним та
таким, що прийняте у відповідності з
нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні 13.10.2014р. було
оголошено перерву до 17.10.2014р. о 10:20 год.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача та у відзиві на неї доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням адміністративної колегії
Полтавського обласного
територіального відділення від 03.07.2012
№ 02/86-рш (справа № 02-02-50/46-2012) визнано дії
ТДВ "Полтаваавтотранс", які полягали в
продажі квитків автомобільних
перевізників пасажирам на приміських
маршрутах за вартістю з урахуванням
додаткових 20%, що не відповідає чинному
законодавству, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим частиною
першою статті 13 та пунктом 2 статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку автостанційних послуг, які
надаються автомобільним перевізникам
на сегменті продажу квитків в межах
Полтавської області за 2011 рік, що
призвело до ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання та споживачів
(пасажирів), які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Також, вищезазначеним рішенням було
визнано дії ТДВ "Полтаваавтотранс" щодо
обрахування винагороди Автостанції за
обов'язкові автостанційні послуги при
розрахунках з перевізниками, які
здійснюють приміські пасажирські
перевезення, як 10% від суми вартості за
тарифом реалізованих квитків з
урахуванням додаткових 20%, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим частиною
першою статті 13 та пунктом 2 статті 50
Закону України "Про захист економічної"
конкуренції" у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку обов'язкових послуг автостанції,
які надаються автомобільним
перевізникам в межах Полтавської
області за 2011 рік, що призвели до
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання, які були б неможливими
за умов існування значної конкуренції
на ринку.

За вказані порушення конкурентного
законодавства на ТДВ
"Полтаваавтотранс" були накладені
штрафні санкції у загальному розмірі 136
000,00 грн.

Крім того, пунктом 6 резолютивної
частини вказаного рішення, ТДВ
"Полтаваавтотранс" у двомісячний
термін з дня одержання рішення було
зобов'язано здійснити перерахунок
отриманої Автостанцією винагороди за
обов'язкові автостанційні послуги та
перерахувати автомобільним
перевізникам кошти, отримані
Автостанцією понад 10 % від суми
вартості за тарифом реалізованих
квитків.

Як зазначив позивач, термін виконання
пункту 6 резолютивної частини рішення
від 03.07.2012р. № 02/86-рш становив до 07.09.2012 р.

24.12.2013 р. Вищим господарським судом
України була прийнята постанова по
справі № 18/1561/12, якою рішення
господарського суду Полтавської
області від 21.06.2013 р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013р.
скасовано, а у задоволенні позовних
вимог ТДВ "Полтаваавтотранс" про
визнання недійсним рішення
адміністративної колегії Полтавського
обласного територіального відділення
від 03.07.2012 № 02/86-рш (справа № 02-02-50/46-2012)
відмовлено повністю. Таким чином,
рішення територіального відділення
від 03.07.2012 р. № 02/86-рш було визнано
чинним та набрало законної сили.

У зв'язку з тим, що станом на 14.02.2014 р. ТДВ
"Полтаваавтотранс" не підтвердило
виконання пункту 6 резолютивної
частини вищезазначеного рішення,
територіальним відділенням
Полтавського обласного
антимонопольного комітету України
була розпочата справа та прийнято
рішення від 14.02.2014 р. № 02/23-рш,
відповідно до якого визнано дії
Товариства з додатковою
відповідальністю "Полтаваавтотранс",
які полягали в невиконанні пункту 6
резолютивної частини рішення
адміністративної колегії Полтавського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
03.07.2012р. № 02/86-рш порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим п. 4 ст. 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" та накладено штраф в сумі
68 000,00 грн.

Відповідно до статті 56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
рішення та розпорядження
Антимонопольного комітету, голів його
територіальних відділень є
обов'язковими до виконання.

Згідно частини 3 статті 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкти господарювання,
на яких накладено штраф, сплачують його
у двомісячний строк з дня одержання
рішення про накладання штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з ТДВ "Полтаваавтотранс" 68000,00
грн. штрафу та 68000,00 грн. пені, суд першої
інстанції виходив з того, що вказане
рішення адмінколегії було направлено
позивачем на адресу відповідача
супровідним листом від 14.02.2014р. № 02/1492,
яке було отримане відповідачем 19.02.2014р.,
що підтверджується повідомленням про
вручення рекомендованого поштового
відправлення № 862.

Таким чином, як зазначив суд першої
інстанції, останнім днем сплати штрафу
відповідачем є 20.04.2014 р. Однак, станом на
момент розгляду справи, штраф
відповідачем не сплачений, а рішення
адмінколегії у встановленому законом
порядку відповідачем не оскаржено.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності, колегія суддів не
погоджується з вказаними висновками
господарського суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Порядок виконання рішень та
розпоряджень органів Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України передбачений статтею 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції".

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" рішення (витяг з нього за
вилученням інформації з обмеженим
доступом, а також визначеної
відповідним державним уповноваженим
Антимонопольного комітету України,
головою територіального відділення
Антимонопольного комітету України
інформації, розголошення якої може
завдати шкоди інтересам інших осіб, які
брали участь у справі), розпорядження
органів Антимонопольного комітету
України, голів його територіальних
відділень надається для виконання
шляхом надсилання або вручення під
розписку чи доведення до відома в інший
спосіб.

Матеріали справи містять копію
супровідного листа Полтавського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
14.02.2014р. № 02/1492 про направлення рішення
№ 02/23-рш відповідачу - ТДВ
"Полтаваавтотранс" (а.с. 9).

Проте, належних доказів направлення
цього рішення відповідачеві матеріали
справи не містять.

Так, з копії повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення № 862 (а.с. 10), наданої
позивачем в якості належного доказу
направлення рішення відповідачу, не
вбачається які саме документи були
відправлено відповідачеві.

Позивач не надав суду опису вкладення у
цінний лист (опис ф. 107), який
передбачений Правилами надання послуг
поштового зв'язку та який би свідчив
про те, які саме документи
відправлялись позивачем на адресу
відповідача.

В судовому засіданні представники
відповідача також підтвердили, що
документів від Полтавського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
зокрема, рішення № 02/23-рш від 14.02.2014р.,
відповідач не отримував. Відсутність в
матеріалах справи опису вкладення
представник позивача в судовому
засіданні не пояснив.

Інших доказів направлення відповідачу
спірного рішення позивачем до
матеріалів справи не надано.

Враховуючи, що матеріали справи не
містять належних доказів направлення
відповідачу рішення Полтавського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
02/23-рш від 14.02.2014р., суд першої інстанції
неправомірно визнав позовні вимоги
позивача обгрунтованими.

Тим більш, вищезазначене стало
причиною того, що відповідач не мав
можливості скористатись своїм правом
на перевірку або перегляд рішення
адмінколегії як то передбачено ст. 57 та
ст. 58 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", а також на
оскарження його у господарському суді
у двомісячний строк в установленому
законом порядку.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що пунктом 21
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 15 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" передбачено, що
вирішуючи спори, пов'язані із
зобов'язанням виконати рішення
Антимонопольного комітету України чи
його територіального відділення або
про стягнення коштів (штрафу, пені) на
підставі такого рішення, господарським
судам необхідно мати на увазі, що сам по
собі факт неоскарження рішення особою,
якої воно стосується, не є безумовним
свідченням законності відповідного
акта державного органу. Тобто для того,
щоб дійти висновку про обов'язковість
виконання рішення названого Комітету
чи його територіального відділення,
господарському суду потрібно
досліджувати це рішення на предмет
його відповідності вимогам
законодавства, якщо така відповідність
заперечується іншою стороною у справі.

Проте, судом першої інстанції не було
досліджено рішення адмінколегії на
предмет його відповідності вимогам
законодавства, не зважаючи на те, що
відповідач посилався на
невідповідність спірного рішення
чинному законодавству.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку про те, що рішення
господарського суду Полтавської
області від 30.07.2014р. в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 68 000,00 грн. підлягає скасуванню,
так само як і в частині стягнення пені
за прострочення сплати штрафу в сумі 68
000,00 грн., яка була заявлена позивачем в
клопотанні № 02/4027 від 27.06.2014р. про
збільшення позовних вимог.

Під час апеляційного провадження
представник відповідача надав суду
клопотання про залучення до справи
управління Міністерства доходів і
зборів України в якості третьої особи.

Розглянувши дане клопотання, судова
колегія вважає, що воно не підлягає
задоволенню, оскільки є недоцільним,
ані письмово, ані в судовому засіданні
представники відповідача не довели
його обґрунтованості.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції, приймаючи оскаржуване
рішення, неповністю дослідив та
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, а тому колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що вказане рішення підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга -
задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст.
ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 30.07.2014 р. у
справі № 917/773/14 скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Повний текст постанови складено
17.10.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.