м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сонячне насіння»
про розірвання договору
Суддя Трофименко Т.Ю.
Представники сторін:
від позивача: Холодило П.В. - по дов.
№117 від 14.08.2014р.
від відповідача: Крижов С.В. - по дов.
№б/н від 26.05.2014р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Співдружність» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сонячне
насіння» (далі - відповідач) про
розірвання Договору поставки
№К-07042014 від 07.04.0214р.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що між ним та
відповідачем було укладено Договір
поставки №К-07042014 від 07.04.0214р.,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався поставити, а відповідач
прийняти кукурудзу врожаю 2013 року в
кількості 1000 тонн. Оскільки відповідач
вказаний товар не отримав, позивач
вказує на те, що в силу зазначених
обставин невиконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань є підставою
для розірвання договору.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 р. порушено провадження
призначено на 13.10.2014 р.
09.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли письмові
заперечення на позов, в яких він вказує
на те, що відповідач у визначені
договором строки прийняв кукурудзу у
позивача, яку за обопільною згодою
сторін повернув її позивачу у зв'язку з
неякісністю. Крім того, відповідач
зазначає, що у вказаному договорі інших
строків поставки кукурудзи не
визначено, а тому твердження позивача
про обов»язок відповідача прийняти
кукурудзу після строків поставки є
необгрунтованим. З урахуванням
викладеного відповідач вважає, що
відповідачем не порушено умови
договору, а тому відсутні підстави для
У судовому засіданні 13.10.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сонячне насіння"
(надалі відповідач) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Співдружність" (надалі позивач) 07
квітня 2014 року було укладено договір №
К-07042014-1 поставки кукурудзи.
Відповідно до умов вказаного договору
позивач зобов'язувався поставити в
строк до 10 квітня 2014 р. на умовах ЕХW
(Зерновий склад - СТОВ "Співдружність",
місцезнаходження - вул. Поповича, 41-А,
смт. Рокитне, Рокитнянський р-н,
Київська обл.), згідно з Іпкотермс 2010
кукурудзу врожаю 2013 року в фізичний
вазі кількістю 1000 тонн +/- 5 по ціні 2250,00
гри. за одну тону загальною вартістю 2 250
Згідно розділу 3 договору якість зерна,
що поставляється позивачем
відповідачу за вказаним договором
повинна була відповідати вимогам ДСТУ
4525:2006 «Кукурудза. Технічні умови»,
затвердженому і введеному в дію
наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 26 березня 2008
року № 101.
Якість Зерна, що поставлялась
позивачем відповідачу повинна
підтверджуватись складською
квитанцією, що видаватиметься
позивачем як зерновим складом.
При розгляді справи судом встановлено,
що на виконання умов договору позивач
07.04.2014 р. поставив зерно у кількості 1000
тонн вартістю 2 250 000.00 гри. (в тому числі
ПДВ у розмірі 375 000,00 гри.), що
підтверджується видатковою накладною
№ 204 від 07.04.2014 р., податковою накладною
№ 12 від 07.04.2014 р. (копія додається), актом
№ 8 приймання-передавання зерна від
07.04.2014 р., а також складською квитанцією
на зерно № 72 від 07.04.2014 р.
Відповідач на виконання умов договору
та відповідно рахунку-фактури № 164 від
07.04.2014 р. перерахував на розрахунковий
рахунок позивача грошові кошти в сумі 2
250 000.00 гри. згідно платіжного доручення
№ 166 від 08.04.2014 р., що підтверджується
копією виписки з особового рахунку від
30 квітня 2014 р. між сторонами було
укладено додаткову угоду до договору,
відповідно до якої позивач
зобов'язався в строк до 08 травня 2014 року
повернути відповідачу сплачені ним
грошові кошти за кукурудзу у сумі 2 250
000,00 гри., в тому числі ПДВ 375 000,00 гри.,
шляхом перерахування на поточний
рахунок відповідача. Відповідно
відповідач після перерахування
позивачем грошових коштів у розмірі та
у строк, зазначені у п. 1.1 цієї
додаткової угоди до договору, здійснює
повернення позивачу поставленого
останнім зерна в фізичний вазі
кількістю 1000,000 тонн з фактичними
показниками по якості, що існують на
дату повернення, а позивач
зобов'язується прийняти від
відповідача зерно у зазначеній
кількості на зерновому складі
позивача, що знаходиться за адресою:
район, смт. Рокитне, вул. Поповича, буд.
41, корпус А. Позивач бере на себе
зобов'язання всіляко сприяти
відповідачу у здійсненні
документального оформлення повернення
зерна, що передбачене п.1.2 цієї
Позивач здійснив повернення частини
зазначених грошових коштів у сумі 212
770,00 грн. 08.05.2014 р., а іншу частину
грошових коштів у сумі 2 037 230,00 грн. лише
15.05.2014 р., що підтверджується рахунком
на оплату № 6 від 30.04.2014 р. та копіями
виписок з особового рахунку від 08.05.2014
У зв'язку з тим, що позивач всупереч п.
1.1. зазначеної додаткової угоди до
договору в повному обсязі повернув
відповідачу грошові кошти лише 15.05.2014
р., останній відповідно до п. 1.2.
зазначеної додаткової угоди 16.05.2014 р.
здійснив повернення позивачу
поставленого останнім зерна в фізичний
вазі кількістю 1000,000 тонн (+/- 5
(плюс/мінус п'ять) відсотків за вибором
відповідача, що підтверджується
накладною на повернення позивачу зерна
№ 2 від 16.05.2014 р., актом № 2
приймання-передавання від 16.05.2014 р., а
також актом звірки надходження та
повернення товару від 16.05.2014 р.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за
договором купівлі-продажу переданню
підлягає товар у певному
співвідношенні за видами, моделями,
розмірами, кольорами або іншими
ознаками (асортимент), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар
в асортименті, погодженому сторонами.
Якщо договором купівлі-продажу
асортимент товару не встановлений або
асортимент не був визначений у порядку,
встановленому договором, але із суті
зобов'язання випливає, що товар
підлягає переданню покупцеві в
асортименті, продавець має право
передати покупцеві товар в асортименті
виходячи з потреб покупця, які були
відомі продавцеві на момент укладення
договору, або відмовитися від договору.
Також, за змістом ст. 669 ЦК України
кількість товару, що продається,
встановлюється у договорі
купівлі-продажу у відповідних одиницях
виміру або грошовому вираженні. Умова
щодо кількості товару може бути
погоджена шляхом встановлення у
договорі купівлі-продажу порядку
визначення цієї кількості.
При цьому, як визначено ч. 2 ст. 269 ГК
України строки поставки
встановлюються сторонами в договорі з
урахуванням необхідності ритмічного
та безперебійного постачання товарів
споживачам, якщо інше не передбачено
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.2.
Договору сторони визначили, що строк
поставки зерна здійснюється позивачем
у строк до 10 квітня 2014 року.
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
В силу приписів ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних
випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Так, згідно з ч. 3 ст. 538 ЦК України, у разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач 07.04.2014 р. поставив
зерно у кількості 1000 тонн вартістю 2 250
000.00 гри. (в тому числі ПДВ у розмірі 375
000,00 гри.), що підтверджується
видатковою накладною № 204 від 07.04.2014 р.,
податковою накладною № 12 від 07.04.2014 р.
(копія додається), актом № 8
приймання-передавання зерна від 07.04.2014
р., а також складською квитанцією на
зерно № 72 від 07.04.2014 р.
Відповідач на виконання умов договору
та відповідно рахунку-фактури № 164 від
07.04.2014 р. перерахував на розрахунковий
рахунок позивача грошові кошти в сумі 2
250 000.00 гри. згідно платіжного доручення
№ 166 від 08.04.2014 р., що підтверджується
копією виписки з особового рахунку від
30 квітня 2014 р. між сторонами було
укладено додаткову угоду до договору,
відповідно до якої позивач
зобов'язався в строк до 08 травня 2014 року
повернути відповідачу сплачені ним
грошові кошти за кукурудзу у сумі 2 250
000,00 гри., в тому числі ПДВ 375 000,00 гри.,
шляхом перерахування на поточний
рахунок відповідача. Відповідно
відповідач після перерахування
позивачем грошових коштів у розмірі та
у строк, зазначені у п. 1.1 цієї
додаткової угоди до договору, здійснює
повернення позивачу поставленого
останнім зерна в фізичний вазі
кількістю 1000,000 тонн з фактичними
показниками по якості, що існують на
дату повернення, а позивач
зобов'язується прийняти від
відповідача зерно у зазначеній
кількості на зерновому складі
позивача, що знаходиться за адресою:
район, смт. Рокитне, вул. Поповича, буд.
41, корпус А. Позивач бере на себе
зобов'язання всіляко сприяти
відповідачу у здійсненні
документального оформлення повернення
зерна, що передбачене п.1.2 цієї
Позивач здійснив повернення частини
зазначених грошових коштів у сумі 212
770,00 грн. 08.05.2014 р., а іншу частину
грошових коштів у сумі 2 037 230,00 грн. лише
15.05.2014 р., що підтверджується рахунком
на оплату № 6 від 30.04.2014 р. та копіями
виписок з особового рахунку від 08.05.2014
У зв'язку з тим, що позивач всупереч п.
1.1. зазначеної додаткової угоди до
договору в повному обсязі повернув
відповідачу грошові кошти лише 15.05.2014
р., останній відповідно до п. 1.2.
зазначеної додаткової угоди 16.05.2014 р.
здійснив повернення позивачу
поставленого останнім зерна в фізичний
вазі кількістю 1000,000 тонн (+/- 5
(плюс/мінус п'ять) відсотків за вибором
відповідача, що підтверджується
накладною на повернення позивачу зерна
№ 2 від 16.05.2014 р., актом № 2
приймання-передавання від 16.05.2014 р., а
також актом звірки надходження та
повернення товару від 16.05.2014 р.
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Прострочення боржника не
настає, якщо зобов'язання не може бути
виконане внаслідок прострочення
Аналогічна норма передбачена ст. 220
Господарського кодексу України
відповідно до якої встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
господарського зобов'язань відповідає
перед кредитором (кредиторами) за
збитки, завдані простроченням, і з
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення. Боржник не
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, поки воно не
може бути виконано внаслідок
прострочення кредитора.
Позивач свої вимоги мотивує тим, що
відповідач починаючи з 25.04.2014 р. мав
можливість на виконання зазначеного
договору на умовах ЕХW отримати на
складі позивача інше зерно, яке було
готове для передання та відправлення.
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
обставин, стосовно того, що відповідач
мав можливість з 16.05.2014 р. отримати на
складі позивача інше зерно, яке було
готове для передання та відправлення,
оскільки позивач не пропонував
відповідачу отримати іншу кукурудзу
на тих же умовах, що були передбачені
договором. Позивачем не надано суду
доказів того, що він направляв
відповідачу листи, телефонограми або
іншим чином пропонував відповідачу
У свою чергу, оскільки суд не встановив
наявності з боку відповідача істотних
порушень укладеного між сторонами
договору, правові підстави для його
розірвання в судовому порядку в даному
випадку також відсутні.
Відповідно до п. 1 ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором.
Статтею 651 Цивільного Кодексу України
передбачені загальні підстави для
зміни чи розірвання договору. За
вимогою однієї із сторін договір може
бути змінений або розірваний за
рішенням суду при істотному порушенні
умов договору іншою стороною.

Поняття дефініції істотного порушення
сформульовано в статті 651 Цивільного
Кодексу України, а саме: істотним
визнається порушення договору однією
із сторін, яке спричинить іншій стороні
такі збитки, що вона у значній мірі

втратить те, на що могла розраховувати
при укладанні договору

Однак, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено
наявності підстав для розірвання
укладеного між сторонами договору.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що позовні вимоги є
необґрунтованими, вони задоволенню не
підлягають.

Судові витрати зі сплати судового
збору відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.10.2014р.

Суддя
Т. Ю. Трофименко