ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" жовтня 2014 р.Справа № 916/1552/14

Господарський суд Одеської області у
складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання
Стадник О.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Семещенко В.О. (
довіреність б/н від 30.07.2014р.),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю „Порше лізинг
Україна"

до відповідача - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

про стягнення 267 568, 07 грн.

встановив:

В квітні 2014р. товариство з обмеженою
відповідальністю „Порше лізинг
Україна" звернулось до господарського
суду Одеської області з позовом, в
якому просило стягнути з фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 267 568, 07 грн.,
з яких: 8 277,04грн. - сума основної
заборгованості, 256 149,87 грн. - збитки,
567,01 грн. - штраф, 1 283,51 грн. - пеня,
385,05 грн. - 3% річних, 905,59 грн. - проценти за
користування чужими грошовими коштами,
витрати по сплаті судового збору,
поклавши на відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.04.2014р. суддею Горячук Н.О.
порушено провадження по справі №
916/1552/14 за даним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.06.2014р. позов залишено без
розгляду на підставі п.5. ст.81 ГПК
України.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014р. у
справі № 916/1552/14:

- ухвалу господарського суду
Одеської області від 18.06.2014р. по справі
№916/1552/14 - скасовано;

- справу №916/1552/14 передано на
розгляд господарського суду Одеської
області;

- відповідно до п. 4.8 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі
питання застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України" зобов'язано господарський суд
Одеської області здійснити розподіл
судового збору у розмірі 609,00 грн. за
подачу Товариством з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна" апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду Одеської області
від 18.06.2014 року за результатами
розгляду справи, згідно із загальними
правилами ст. 49 ГПК України.

На підставі розпорядження заступника
керівника апарату господарського суду
Одеської області № 566 від 13.08.2014 р. та
відповідно до п. 8 рішення Зборів суддів
господарського суду Одеської області
(протокол №17-8/2014 від 17.04.2014р.), по справі
№ 916/1552/14 призначено повторний
автоматичний розподіл справи.

Згідно з автоматичним розподілом справ
справу № 916/1552/14 передано на розгляд
судді господарського суду Одеської
області Мостепаненко Ю.І.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.08.2014р. суддею
Мостепаненко Ю.І. прийнято до
провадження справу № 916/1552/14, розгляд
справи призначено на 03.09.2014р.

03.09.2014р. на адресу суду від позивача
надійшла заява про забезпечення
позову, відповідно до якої заявник
просить суд вжити заходи до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на належну на праві власності
ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В зв`язку з неявкою представника
відповідача в судове засідання та
неподанням всіх витребуваних
документів, ухвалою суду від 03.09.2014р.
розгляд справи відкладено на 01.10.2014р.

Судове засідання по справі, призначене
на 01.10.2014р., не відбулось у зв`язку з
перебуванням судді Мостепаненко Ю.І. на
лікарняному, на підставі чого складено
довідку від 01.10.2014р.

Ухвалами господарського суду Одеської
області від 06.10.2014р.:

- згідно ст. 69 ГПК України строк
розгляду справи продовжено до 28.10.2014р. -
на задоволення письмового клопотання
позивача;

- призначено засідання суду на
22.10.2014р.

Під час розгляду справи позивачем - в
обгрунтування своєї позиції -
неодноразово надавались письмові
пояснення (вх. № 14784/14 від 06.06.2014р., вх. №
22868/14 від 03.09.2014р.), в судовому засіданні
22.10.2014р. представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі, просив
суд їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання не
з'явився, про поважність причин
відсутності не повідомив, письмового
відзиву на позовну заяву до суду не
надав, право на захист не використав,
хоч і повідомлявся про час та місце
проведення судового засідання
належним чином шляхом надсилання ухвал
суду на адресу реєстрації, яка не
змінювалася, про що свідчить витяг №
19162017 від 15.08.2014р. з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, наявний в матеріалах
справи.

Приймаючи до уваги, що судові
відправлення були повернуті із
відміткою поштової установи: "за
закінченням терміну зберігання", суд
вважає за можливе розглядати справу
без участі відповідача за наявними в
ній матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 22.10.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

22.09.2009р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна" (Лізингодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(Лізингодержувач) укладено договір про
фінансовий лізинг № 00000975, згідно умов
п.1. якого, вбачається, що ці загальні
комерційні умови внутрішнього
фінансового лізингу (надалі разом із
Договором про фінансовий спільно
іменується як "Контракт") являють собою
угоду між Сторонами щодо придбання
компанією Порше Лізінг Україна, а також
передачі Об'єкту лізингу
Лізингоодержувачу (у відповідності до
визначених у цьому Контракті значень
вищезгаданих термінів) згідно з
положеннями Закону України "Про
фінансовий лізинг" №723/97-ВР від 16 грудня
1997 року, а також іншими застосованими
положеннями українського
законодавства.

Об`єктом лізингу є - транспортний засіб
Audi A3 2.0 TFSI, 2009 року випуску, шасі НОМЕР_3.

Вартість об'єкту лізингу 50 830дол. США
(еквівалент), авансовий платіж 5
083дол.США (еквівалент), кількість
платежів - 60, щомісячний платіж -
1303,48дол. США (еквівалент)

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. Договору
об'єктом контракту є транспортний
засіб, зазначений у Договорі про
фінансовий лізинг (надалі - "Об'єкт
лізингу"). Об'єкт лізингу був обраний у
відповідності до специфікації
Лізингоодержувача та в повній мірі
відповідає вимогам Лізингоодержувача.
Порше Лізинг Україна придбаває Об'єкт
лізингу (отримує право власності на
Об'єкт лізингу) та передає
Лізнгоодержувачу Об'єкт лізингу на
умовах фінансового лізингу згідно з
положеннями застосованого
українського законодавства та цього
контракту. Лізингоодержувач
користується Об'єктом лізингу на
умовах фінансового лізингу згідно з
положеннями застосовного українського
законодавства та забезпечує
експлуатацію Об'єкта лізингу у
відповідності до цього контракту.
Після завершення строку дії цього
контракту Лізингоодержувач придбаває
Об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна
за купівельною ціною, що буде визначена
Порше Лізинг Україна з урахуванням
виконання Лізингоодержувачем своїх
зобов'язань щодо лізингових платежів
та інших платежів, які підлягають
виплаті за цим контрактом. За умови
повної сплати Лізингоодержувачем
лізингових платежів та інших платежів,
що підлягають виплаті за цим
контрактом, Порше Лізинг Україна може
прийняти рішення про визначення
купівельної ціни у розмірі вартості
Об'єкта лізингу, як це визначено у
Графіку покриття витрат та виплати
лізингових платежів (Плану
відшкодування), а сплачені
Лізингоодержувачем авансовий платіж
та платежі, що відшкодовують частину
вартості Об'єкта лізингу, будуть
зараховані у сплату купівельної ціни. У
разі неповної сплати
Лізингоодержувачем платежів за
контрактом, розмір купівельної ціни
буде відповідним чином збільшений.

Із змісту п.4.1. Договору вбачається, що
Порше Лізинг Україна зберігатиме за
собою право власності на Об'єкт
лізингу, в той час як Лізингоодержувач
матиме право на екплуатацію Об'єкту
лізингу впродовж усього строку дії
контракту (окрім випадків, коли Порше
Лізинг Україна матиме право розірвати
цей контракт та вимагати повернення
Об'єкта лізингу, як зазначено в цьому
контракті).

У відповідності до п.6.1. Договору для
експлуатації Об'єкта лізингу
Лізингоодержувач щомісяця
виплачуватиме Порше Лізинг Україна
лізингові платежі у відповідності до
графіку покриття витрат та виплати
лізингових платежів (Плану
відшкодування), що являє собою
невід'ємну частину цього контракту, та
інших положень контракту. Щомісячний
лізинговий платіж включає в себе:

· суму, яка відшкодовує частину
вартості Об'єкта лізингу;

· проценти;

· комісії;

· покриття витрат, пов'язаний з
оплати та відшкодуванням, що
підлягають виплаті у строки та на
умовах, передбачених цим контрактом
(включаючи, окрім іншого, витрати на
ремонт Об'єкта лізингу, реєстраційні
платежі та інші витрати, передбачені
або пов'язані з контрактом).

Лізингоодержувач також сплатить Порше
Лізинг Україна Адміністративні
платежі, як це передбачено Договором
про фінансовий лізинг.

Нижчезазначені витрати не включаються
до лізингових платежів:

· податок з власників
транспортних засобів;

· будь-які інші податки, що можуть
застосовуватися до контракту після
його виконання або в будь-який час у
майбутньому;

· інші витрати та платіжні
зобов'язання.

Як вбачається зі змісту п.6.5. Договору
щомісячний платіж здійснюється на
рахунок, зазначений Порше Лізинг
Україна, не пізніше 10-го (десятого)
календарного дня з дати направлення
рахунку Лізингоодержувачу.

За приписами п.п. 8.2., 8.2.1., 8.2.2., 8.2.3.
Договору у випадку прострочення сплати
платежу до Лізингоодержувача
застосовуються наступні санкції:

· пеня у розмірі 10% річних від
вчасно невиплаченої суми за кожен день
затримки до моменту повної виплати
платежу;

· штрафні санкції за вимоги щодо
сплати, надіслані Порше Лізинг Україна
(п.8.3.1. цього контракту): еквівалент 15
доларів США за першу вимогу, еквівалент
20 доларів США за другу вимогу,
еквівалент 25 доларів США за третю
вимогу (якщо Порше Лізинг Україна
вирішить надіслати таку третю вимогу);

- компенсація будь-яких витрат,
понесених Порше Лізинг Україна та/або
винагороди, включаючи, окрім іншого,
гонорари юристам, судові та позасудові
витрати, нараховані/виплачені з метою
відшкодування сум, не виплачених
Лізингоодержувачем у відповідності до
Контракту. Порше Лізинг Україна надає
Лізингоодержувачу відповідну
документацію, що підтверджує понесені
витрати, проте, ненадання такої
документації не звільняє
Лізингоодержувача від компенсації та
не вважається підставою для
відстрочення виплати компенсації.

Вищезазначені санкції підлягають
виплаті Лізингоодержувачем упродовж 10
робочих днів після надіслання
відповідної вимоги компанією Порше
Лізинг Україна, не зважаючи на можливе
розірвання Контракту компанією Порше
Лізинг Україна.

Умовами п.п. 8.3., 8.3.1 Договору
передбачено, що якщо Лізингоодержувач
прострочить виплату лізингового
платежу протягом більш, ніж на 10
(десять) робочих днів, Порше Лізинг
Україна має право: надіслати
Лізингоодержувачу першу платіжну
вимогу в письмовій формі. Якщо
Лізингоодержувач не здійснить оплату
протягом 7 (семи) робочих днів з моменту
отримання першої вимоги, Порше Лізинг
Україна надсилає в такий же спосіб
другу платіжну вимогу, яка подовжує
строк здійснення оплати ще на 8 (вісім)
робочих днів із зазначенням
нагадування, що після завершення
строку здійснення оплати, за умови
нездійснення оплати, контракт підлягає
розірванню за пунктом 12.6.1. Сторони
погоджуються, що невиконання
зобов'язань після надіслання другої
платіжної вимоги означає, що
Лізингоодержувач не має наміру в
подальшому виконувати свої
зобов'язання за цим контрактом.

Зі змісту п.8.3.2. Договору вбачається, що
якщо лізингоодержувач повністю, або
частково не здійснить оплату 1 (одного)
лізингового платежу, при цьому якщо
прострочення платежу триває більш, ніж
30 днів, (у відповідності до Закону
України "Про фінансовий лізинг"), Порше
Лізинг Україна має право розірвати
контракт і витребувати Об'єкт лізингу
від Лізингоодержувача у примусовому
порядку, згідно з виконавчим написом
нотаріуса.

Згідно п.12.9. Договору у разі припинення
лізингу відповідно до п.12, відмови
Лізингоодержувача, придбати Об'єкт
лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а
також якщо Порше Лізинг Україна
вимагає повернення Об'єкта лізингу
відповідно до інших положень
контракту, Лізингоодержувач
зобов'язаний повернути Об'єкт лізингу
за свій власний рахунок у відмінному
робочому та технічному стані до
головного офісу Порше Лізинг Україна
впродовж 10 (десяти) робочих днів від
дати одержання відповідного запиту. В
цей же строк Лізингоодержувач сплачує
компанії Порше Лізинг Україна будь-яку
різницю між ринковою вартістю Об'єкту
лізингу та лізинговими платежами, що
залишилися несплаченими відповідно до
графіку виплат.

На виконання вимог договору лізингу,
22.09.2009року між сторонами по Договору
підписано Акт приймання-передачі
предмету лізингу, згідно якого
відповідач отримав транспортний засіб
Audi A3, 2009 року випуску, номер кузову -
НОМЕР_3, колір чорний, реєстраційний
знак НОМЕР_1.

У зв`язку з тим, що відповідач припинив
сплачувати позивачу лізингові платежі,
ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулось
до ФОП ОСОБА_2 17.08.2012р. з першим
нагадуванням про несплату
заборгованості за договором лізингу.

05.09.2012р. позивач звернувся до
відповідача з другим нагадуванням про
несплату заборгованості за договором
лізингу.

Як зазначає позивач, 08.09.2012р. ним було
направлено відповідачу
рахунок-фактуру № 00086310 від 04.09.2012р. на
сплату лізингового платежу за вересень
2012р. в сумі 8 277,04грн., зазначений
рахунок відповідачем не отримано,
повернуто 04.10.2012р. поштовим відділенням
з позначкою „за закінченням терміну
зберігання", що підтверджується копією
конверта, наявною в матеріалах справи
(а.с. 207).

19.09.2012р. -ФОП ОСОБА_2 у добровільному
порядку повернув ТОВ "Порше Лізинг
Україна" об`єкт лізингу - транспортний
засіб Audi A3, 2009 року випуску, номер
кузову - НОМЕР_3, колір чорний,
реєстраційний знак НОМЕР_1, що
підтверджується Актом
приймання-передачі від 19.09.2012р., п. 2
якого визначено, що об`єкт лізингу
передано в зв`язку з припиненням дії
договору про фінансовий лізинг № 00000975
від 22.09.2009р.

При цьому, відповідачем не сплачено
лізинговий платіж за вересень 2012р. в
сумі 8 277,04грн., який згідно графіку
покриття витрат та виплат лізингових
платежів (плану відшкодування), що є
додатком до договору лізингу, мав бути
сплачений до 15.09.2012р. включно (а.с. 30).

Як зазначає позивач, він 05.10.2012р.
надіслав на адресу відповідача
пропозицію щодо викупу об`єкта лізингу
за договором про фінансовий лізинг №
00000975. Позивач проінформував
відповідача про наявну прострочену
заборгованість по сплаті лізингових
платежів в сумі 8 277,04грн. та про
початок процедури продажу об`єкта
лізингу на ринку автомобілів з
пробігом. Відповідачеві було надано
першочергове право викупу об`єкту
лізингу за ціною 28 251,02дол. США, що
складало 230 387,07грн. (станом на 05.10.2012р.)

Проте, пропозицією позивача відповідач
не скористався, більш того пропозиція,
відправлена позивачем 09.10.2012р. була
повернута позивачу 06.11.2012р. з позначкою
поштового відділення „за закінченням
терміну зберігання", що
підтверджується копією конверта,
наявною в матеріалах справи (а.с. 210).

З огляду на зазначене, 27.11.2012р. ТОВ
"Порше Лізинг Україна" (Комітент) та ТОВ
„Автомир" (Комісіонер) уклали договір
комісії № 95, згідно якого Комітент
доручив Комісіонерові укласти від
свого імені та за рахунок Комітента
договір купівлі-продажу бувшого у
використанні автомобілю Audi A3, 2009 року
випуску, номер кузову - НОМЕР_3, який
належить Комітенту на праві власності.

Згідно п. 1.2 договору комісії,
Комісіонер зобов`язується продати
автомобіль за ціною, не нижчою
встановленої в акті технічного стану
та оцінки транспортного засобу і
номерного агрегату (додаток 1 до
договору), яка на дату укладання цього
договору складає 198 629, 34грн., в т.ч. ПДВ
33 104,89грн.

За виконання доручення - відповідно до
умов договору комісії - Комітент
сплачує Комісіонерові комісійну плату
в розмірі 100грн. (п. 4.1 договору)

Комісійна плата, визначена в п. 4.1
договору, включає в себе винагороду
Комісіонера та витрати на виконання
доручення (п. 4.2 договору)

Як вбачається з платіжного доручення №
4068 від 28.11.2012р. (а.с. 244), ТОВ „Автомир"
перерахувало позивачу 198 629,34грн. за
проданий згідно договору комісії № 95
від 27.11.2012р. автомобіль.

29.11.2012р. ТОВ „Автомир" видало ОСОБА_3
довідку-рахунок № 812733 серія ДПІ від
29.11.2012р. (а.с. 47), згідно якої вбачається,
що останньому продано автомобіль марки
Audi A3, 2009 року випуску, номер кузову -
НОМЕР_3 за 198 629,34грн.

09.06.2010р. між ТОВ „Юридична фірма Вернер
і Партнери" (Виконавцем) та ТОВ "Порше
Лізинг Україна" (Замовник) укладено
договір про надання юридичних послуг №
17/2010, відповідно до якого сторони
узгодили надання юридичних послуг
Виконавцем стосовно питань, пов`язаних
з поточною господарською діяльністю
Замовника. Види, зміст, обсяг, строки та
умови надання конкретних послуг
погоджуються сторонами в кожному
випадку письмово шляхом підписання
додаткових угод.

П. 2.1. Договору зазначено, що за надання
послуг Замовник сплачує Виконавцеві
винагороду, сума якої визначається у
відповідній додатковій угоді.

Відповідно до п. 6.1. Договору, він є
укладеним з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
і діє до повного виконання сторонами
договірних зобов`язань.

04.01.2013р. між ТОВ „Юридична фірма Вернер
і Партнери" (Виконавцем) та ТОВ "Порше
Лізинг Україна" (Замовник) укладено
додаткову угоду № 46 до договору про
надання юридичних послуг № 17/2010 від
09.06.2010р., відповідно до якої сторони
узгодили, що Замовник замовляє і
оплачує, а Виконавець надає юридичні
послуги, які полягають в юридичному
консультуванні, підготовці
процесуальних документів, та участі в
судових засіданнях (Послуги) стосовно
справи щодо стягнення всіх належних до
сплати платежів з ФОП ОСОБА_2
відповідно до договору про фінансовий
лізинг № 00000975 від 22.09.2009р. (далі за
текстом Справа)

Згідно п. 1.2 Додаткової угоди Замовник
зобов`язаний надати Виконавцю всі
необхідні документи та інші матеріали,
необхідні для надання Виконавцем
послуг відносно Справи за цією угодою.
Передання Справи та документів
Замовником Виконавцю здійснюється
відповідно до акту передання
документів, що підписується обома
сторонами.

За надання послуг Замовник сплачує
Виконавцю винагороду у вигляді
фіксованої плати за кожний звітний
період впродовж кожної стадії надання
послуг у розмірі 1 727,95 грн., без ПДВ, що
є еквівалентом 165 Євро за офіційним
курсов НБУ на дату укладання цієї
угоди. Сторони домовились, що сплата
виставлених рахунків підлягає сплаті у
гривнях, що є еквівалентом 165 Євро за
офіційним курсов НБУ на день
виставлення рахунку (п. 2.1 Додаткової
угоди)

Відповідно до п. 2.2. Додаткової угоди
стадії надання послуг за цією Угодою є:

- стадія розгляду справи у суді
першої інстанції;

- стадія розгляду справи у
апеляційному суді;

- стадія розгляду справи у
касаційному суді.

Як встановлено п. 3.1 Додаткової угоди,
інші витрати та платежі у зв`язку з
виконанням цієї угоди, а також
здійснення Виконавцем відряджень та
оплата Замовником видатків на такі
відрядження регулюються положеннями
ст. 3 договору про надання юридичних
послуг № 17/2010 від 09.06.2010р.

Сторони узгодили, що ця угода всупає в
силу з дня підписання її сторонами та
скріплення печатками сторін (п. 4.1
Додаткової угоди).

15.01.2013р. між ТОВ „Юридична фірма Вернер
і Партнери" (Попередній Виконавець) та
ТОВ „Юридична фірма Вернер" (Новий
Виконавець) та ТОВ "Порше Лізинг
Україна" (Замовник) укладено додаткову
угоду № 47 до договору про надання
юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010р.,
відповідно до якої сторони узгодили, що
всі права та обов`язки Виконавця за
договором про надання юридичних послуг
№ 17/2010 від 09.06.2010р. з усіма змінами і
додатковими угодами до нього - з дня
підписання цієї додаткової угоди № 47
переходять від Попереднього Виконавця
до Нового Виконавця.

На виконання вимог договору про
надання юридичних послуг № 17/2010 від
09.06.2010р. та додаткової угоди № 46 від
04.01.2013р. ТОВ „Юридична фірма Вернер і
Партнери" у період з 04.01.2013р. по 02.02.2013р.
надало позивачу юридичні послуги в
сумі 1 727,95грн. (без урахування ПДВ)
(консультаційні послуги з питання
юридичного консультування,
представництва інтересів і підготовки
юридичних документів у справі ОСОБА_2,
договір фінлізингу 00000975), що
підтверджується копією акту № 11 від
03.02.2013р.

Розмір винагороди позивачем ТОВ
„Юридична фірма Вернер і Партнери" в
сумі 1 727,95грн. сплачено в повному
обсязі, що підтверджується копією
платіжного доручення № 40004312 від
09.01.2013р.

На виконання вимог договору про
надання юридичних послуг № 17/2010 від
09.06.2010р., додаткових угод № 46 від 04.01.2013р.
та № 47 від 15.01.2013р. ТОВ „Юридична фірма
Вернер" у період з 03.02.2013р. по 03.04.2013р.
надало позивачу юридичні послуги
(консультаційні послуги з питання
юридичного консультування,
представництва інтересів і підготовки
юридичних документів у справі ОСОБА_2,
договір фінлізингу 00000975) та в періоди: з
25.04.2013р. по 27.04.2013р., з 21.05.2013р. по 23.05.2013р.,
з 13.06.2013р. по 15.06.2013р., з 14.07.2013р. по
16.07.2013р., з 21.07.2013р. по 23.07.2013р., з 04.06.2013р.
здійснювало відрядження до м. Одеси в
зв`язку зі справою ОСОБА_2, договір 975, -
на загальну суму 9 641,60грн. (без
урахування ПДВ), що підтверджується
копіями актів наданих послуг: № 12 від
05.03.2013р., № 23 від 04.04.2013р., № 25 від 30.04.2013р.,
№ 33 від 23.05.2013р., № 49 від 18.06.2013р. № 63 від
16.07.2013р., № 68 від 24.07.2013р., № 71 від 07.08.2013р.

Розмір винагороди позивачем ТОВ
„Юридична фірма Вернер" в сумі 9
641,60грн. сплачено в повному обсязі, що
підтверджується копіями платіжних
доручень: № 50005990 від 15.02.2013р., № 50005562 від
12.03.2013р., № 50007154 від 07.04.2013р., № 50008283 від
10.05.2013р., № 50018549 від 19.05.2013р., № 50009394 від
18.07.2013р., № 50009615 від 25.07.2013р., № 50010189 від
12.08.2013р.

Також позивач зазначає, що актом
наданих послуг № 117 від 15.04.2014р.
підтверджується надання йому ТОВ
„Юридична фірма Вернер" послуг
відповідно до п. 2.9 та 2.13 додаткової
угоди № 46 від 04.01.2013р. до договору про
надання юридичних послуг № 17/2010 від
09.06.2010р.(стягнення заборгованості та
збитків з ФОП ОСОБА_2 за договором про
фінансовий лізинг № 00000975), на підставі
чого 15.04.2014р. виставлено відповідний
рахунок-фактуру № 108 на оплату 10
275,31грн. (без урахування ПДВ).

Всі вищеперелічені обставини і стали
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом, в якому, окрім
заборгованості з лізингового платіжу
за вересень 2012р. в сумі 8 277,04грн.,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 567,01грн. - штрафу, 1283,51грн. -
пені, 385,05грн. - 3% річних, 915,59грн. -
процентів за користування чужими
грошовими коштами, 230 179,64грн. -
упущеної вигоди, 25 970,23грн. (з
урахуванням ПДВ) - реальних збитків -
відшкодування витрат, пов`язаних з
оплатою правової допомоги

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Статтею 806 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про
фінансовий лізинг" фінансовий лізинг
(далі - лізинг) - це вид
цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу (далі - договір лізингу)
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

За приписами ст.2 Закону України "Про
фінансовий лізинг", відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України (435-15) про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом. Відносини, що виникають у
разі набуття права господарського
відання на предмет договору лізингу,
регулюються за правилами,
встановленими для регулювання
відносин, що виникають у разі набуття
права власності на предмет договору
лізингу, крім права розпорядження
предметом лізингу.

Умовами ст.3 Закону України "Про
фінансовий лізинг" встановлено, що
предметом договору лізингу (далі -
предмет лізингу) може бути неспоживна
річ, визначена індивідуальними
ознаками та віднесена відповідно до
законодавства до основних фондів. Не
можуть бути предметом лізингу земельні
ділянки та інші природні об'єкти, єдині
майнові комплекси підприємств та їх
відокремлені структурні підрозділи
(філії, цехи, дільниці). Майно, що
перебуває в державній або комунальній
власності та щодо якого відсутня
заборона передачі в користування
та/або володіння, може бути передано в
лізинг у порядку, встановленому цим
Законом.

За договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що
сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний). До відносин
сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Отже, договір фінансового лізингу
поєднує в собі елементи договорів
оренди та купівлі-продажу. У зв'язку із
цим лізингові платежі включають як
плату за надання майна у користування,
так і частину покупної плати за надання
майна у власність лізингоодержувачу по
закінченні дії договору.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати: суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізінг майно; компенсацію
відсотків за кредитом та інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

Частиною другою статті 653 ЦК України
передбачено, що у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються.

Як вбачається із матеріалів справи, та
підтверджується позивачем, договір
фінансового лізингу № 00000975 від 22.09.2009р.
припинив свою дію 19.09.2012р. - в зв`язку з
розірванням договору згідно п. 12.6.1
Договору та поверненням відповідачем
позивачу об`єкту лізингу, що
підтверджується актом
приймання-передачі транспортного
засобу.

Відтак, суд робить висновок, що
наслідком розірвання договору лізингу
є відсутність у ТОВ "Порше Лізинг
Україна" обов'язку надати предмет
лізингу у майбутньому у власність
відповідачу і, відповідно, відсутність
права вимагати його оплати.

При цьому, як вбачається з розрахунку
заборгованості, приведеного позивачем
в позовній заяві, відповідачем - в
порушення приписів закону та
вищенаведеного договору, договірні
зобов'язання щодо оплати вартості
щомісячного лізингового платежу за
вересень 2012р. не виконані, внаслідок
чого за відповідачем утворився борг в
сумі 8 277,04грн., але з врахуванням того,
що договір фінансового лізингу
припинив свою дію 19.09.2012р.,
заборгованість відповідача за
щомісячним лізинговим платежем за
вересень 2012р. складає - 5 242,13 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає
заборгованість за лізинговим платежем
за вересень 2012р., встановлена судом в
розмірі 5 242,13 грн. В іншій частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
лізинговим платежем за вересень 2012р.,
суд відмовляє.

Що стосується вимог про стягнення пені
в сумі 1 283,51грн. за період з 15.09.2012р. по
03.04.2014р., то суд зазначає наступне:

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК
України штрафними санкціями в цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання.

Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України
передбачено, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки, а в силу вимог ч.1 ст.549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

У ч. 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що
пенею є неустойка, що обчислюється від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день пророчення
виконання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 551
ЦК України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюються
договором або актом цивільного
законодавства.

За приписами п.п. 8.2.1. Договору лізингу у
випадку прострочення сплати платежу до
Лізингоодержувача застосовуються пеня
у розмірі 10% річних від вчасно
невиплаченої суми за кожен день
затримки до моменту повної виплати
платежу

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно формули розрахунку пені,
наведеної в листі Національного банку
України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на
виконання Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", сума
простроченого платежу помножена на
розмір пені за кожен день прострочення
у відсотках, розділена на сто та
помножена на кількість днів
прострочення платежу буде дорівнювати
сумі пені за прострочення платежу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином, початком для нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання буде день,
наступний за днем, коли воно мало бути
виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд,
перевіривши розрахунок позивача щодо
сплати відповідачем пені за прострочку
виконання зобов'язання у розмірі 1283,51
грн. встановив, що позивачем невірно
визначено розмір заборгованості та
період її виникнення (згідно графіку
сплат лізингових платежів, лізинговий
платіж за вересень 2012р. мав бути
сплачений до 15.09.2012р. включно),
нараховано пеню з порушенням вимог ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України
(більш ніж 182 дні), в зв`язку з чим, суд
зробив власний розрахунок пені.

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиРозмір пені Сума пені за
період прострочки (грн.)5 242,1316.09.2012 -
16.03.20130.10 %261,39

Отже, загальна сума пені, що підлягає
стягненню з відповідача становить - 261,39
грн.

Досліджуючи розрахунок позовних вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 385,05 грн. за
період з 15.09.2012р. по 03.04.2014р., суд
зазначає наступне.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором.

Враховуючи вищевикладене, суд
перевіривши розрахунок позивача щодо
сплати відповідачем 3% річних у розмірі
385,05грн., встановив, що позивачем при
нарахуванні 3% річних також невірно
визначено розмір заборгованості та
період її виникнення, в зв`язку з чим
суд зробив власний розрахунок 3% річних
з урахуванням кінцевого строку
нарахування, заявленого позивачем (по
03.04.2014р.)

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиРозмір процентів
річнихЗагальна сума процентів (грн.)5
242,1316.09.2012 - 03.04.20143 %243,44

Отже, загальна сума 3% річних, що
підлягає стягненню з відповідача
становить - 243,44 грн.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 567,01 грн., то суд зазначає
наступне.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Умовами п.п. 8.3., 8.3.1 Договору
передбачено, що якщо Лізингоодержувач
прострочить виплату лізингового
платежу протягом більш, ніж на 10
(десять) робочих днів, Порше Лізинг
Україна має право: надіслати
Лізингоодержувачу першу платіжну
вимогу в письмовій формі. Якщо
Лізингоодержувач не здійснить оплату
протягом 7 (семи) робочих днів з моменту
отримання першої вимоги, Порше Лізинг
Україна надсилає в такий же спосіб
другу платіжну вимогу, яка подовжує
строк здійснення оплати ще на 8 (вісім)
робочих днів із зазначенням
нагадування.

Матеріалами справи підтверджено
звернення позивача до відповідача з
першим та другим нагадуваннями про
несплату заборгованості за договором
лізингу, а саме: від 17.08.2012р. та від
05.09.2012р., з огляду на що суд, перевіривши
розрахунок штрафу, наданий позивачем,
вважає його вірним, таким, що
здійснений у відповідності до вимог
чинного законодавства, у зв'язку з чим
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача штрафу в сумі 567, 01грн.
підлягають судом задоволенню.

Розглянувши вимоги позивача про
стягнення з відповідача 905,59грн. -
процентів за користування чужими
грошовими коштами, суд відмовляє в їх
задоволенні, відповідно до такого.

Позивач в позові зазначає, що
відповідач, вчасно не виконавши
зобов'язання з оплати лізингового
платежу за вересень 2012р., фактично
утримував грошові кошти, належні
позивачеві без достатньої правової
підстави, отже користувався чужими
грошовими коштами.

Проте, як встановлено судом, що ані
Законом, ані договором лізингу розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами за період
прострочення виконання грошового
зобов'язання не встановлений.

При цьому, позивач при здійснені
розрахунку цих процентів послався на
ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України, якою
визначено, що якщо цивільні відносини
не врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону).

Так, правова позиція позивача щодо
нарахування зазначених процентів
полягає у проведенні аналогії щодо
застосування ст.1048 Цивільного кодексу
України.

Ст. 1048 Цивільного кодексу України
передбачає, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики. Договір позики
вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами
на суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

З цього приводу суд зазначає наступне:

Приписами ст.806 Цивільного кодексу
України встановлено, що до договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Таким чином, суд, встановивши, що до
договору фінансового лізингу не
застосовуються положення чинного
Законодавства України, яке регулює
правовідносини сторін за договором
позики, а сторони не визначили
відповідної формули, за якою
лізингодавець здійснюватиме
нарахування лізингоодержувачу
процентів за користування чужими
грошовими коштами, доходить висновку
про те, що позивач безпідставно
нарахував відповідачу до стягнення 905,59
грн. процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача збитків в
розмірі 256 149,87 грн. (230 179,64грн. -
упущеної витрати, 25 970,23грн. - реальних
збитків по відшкодуванню витрат на
надання правової допомоги), то суд
вважає за доцільне зазначити наступне:

У відповідності до п.6 ч.1 ст.10 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
лізингодавець має право: вимагати від
лізингоодержувача відшкодування
збитків відповідно до закону та
договору.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16
ЦК України).

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

У відповідності до ст.22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Відшкодування збитків передбачено
також і ст.224 ГК України, якою
встановлено, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу
України підставою відповідальності за
порушення зобов'язання є вина особи,
яка порушила зобов'язання, якщо інше на
встановлено договором або законом.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України, відповідальність у
вигляді відшкодування збитків вимагає
для її застосування наявності складу
правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності особи),

- шкідливого результату такої
поведінки,

- причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та
заподіяними збитками,

- вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
негативного результату.

Вказані обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими у справі доказами.
Стягнення збитків як виду
цивільно-правової відповідальності
можливе у випадку наявності таких
збитків та обґрунтованості їх розміру.

З аналізу вищевказаних норм
законодавства, вбачаться, що
об'єктивною стороною правопорушення є
наявність збитків в майновій сфері
кредитора, протиправна поведінка, яка
втілилась в невиконанні або
неналежному виконанні боржником
зобов'язання, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою боржника та
збитками. Відсутність хоч би одного з
вищевказаних елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним зобов'язань.

Так, позивачем розраховано збитки,
зокрема, в сумі 230 179,64 грн. у вигляді
упущеної вигоди, що складається з
різниці між лізинговими платежами, що
залишились несплаченими відповідно до
графіку виплат (по вересень 2016р. - 395
704,09грн.) та ринковою вартістю об`єкту
лізингу (165 524,45грн. без урахування ПДВ)

Частиною 2 ст.224 ГК України встановлено,
що під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст.225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Сторони господарського зобов'язання
мають право за взаємною згодою
заздалегідь визначити погоджений
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню, у твердій сумі або у
вигляді відсоткових ставок залежно від
обсягу невиконання зобов'язання чи
строків порушення зобов'язання
сторонами. Не допускається погодження
між сторонами зобов'язання щодо
обмеження їх відповідальності, якщо
розмір відповідальності для певного
виду зобов'язань визначений законом (ч.
5 ст. 225 ГК України).

Частиною 4 ст.623 ЦК України встановлено,
що при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. При
визначенні реальності неодержаних
доходів мають враховуватися заходи,
вжиті кредитором для їх одержання. У
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються ті збитки, які могли б
бути реально отримані при належному
виконанні зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що позивач
кваліфікує як збитки різницю між
лізинговими платежами, що залишились
несплаченими відповідно до графіку
виплат (по вересень 2016р. - 395 704,09грн.) та
ринковою вартістю об`єкту лізингу (165
524,45грн. без урахування ПДВ), що не є
збитками, в тому числі, упущеною
вигодою, у розумінні статті 22
Цивільного кодексу України.

Суд також відзначає, що зарахування до
бази розрахунку збитків (упущеної
вигоди) різниці між лізинговими
платежами, що залишились несплаченими
(що є по суті частиною відшкодування
вартості предмету лізингу) та ринковою
вартістю реалізованого позивачем
об`єкту лізингу, суперечить
законодавчим положенням про
фінансовий лізинг, якими передбачена
сплата частини вартості предмету
лізингу як умова про право
лізингоодержувача на викуп предмету
лізингу. Дострокове припинення
договору фінансового лізингу є
одночасно припиненням права
лізингоодержувача на викуп предмета
лізингу.

Такі лізингові платежі та ринкова
вартість реалізованого позивачем
об`єкту лізингу не можуть бути
складовими упущеної вигоди
лізингодавця.

З огляду на викладене, не підлягають
задоволенню позовні вимоги про
стягнення з відповідача 230 179,64грн. -
збитків у вигляді упущеної вигоди.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача збитків у
вигляді відшкодування отриманих
юридичних послуг за договором про
надання юридичних послуг №17/2010 від
09.06.2010р. та додаткових угод до нього № 46
від 04.01.2013р. та № 47 від 15.01.2013р. на
загальну суму 25 970,23грн. (з урахуванням
ПДВ), то суд відмовляє в їх задоволенні,
з огляду на наступне.

В якості підтвердження отримання
зазначених послуг позивачем надано
суду: копії актів наданих послуг: № 11
від 03.02.2013р., № 12 від 05.03.2013р., № 23 від
04.04.2013р., № 25 від 30.04.2013р., № 33 від 23.05.2013р.,
№ 49 від 18.06.2013р. № 63 від 16.07.2013р., № 68 від
24.07.2013р., № 71 від 07.08.2013р., № 117 від
15.04.2014р., копії платіжних доручень: №
40004312 від 09.01.2013р.№ 50005990 від 15.02.2013р., №
50005562 від 12.03.2013р., № 50007154 від 07.04.2013р., №
50008283 від 10.05.2013р., № 50018549 від 19.05.2013р., №
50009394 від 18.07.2013р., № 50009615 від 25.07.2013р., №
50010189 від 12.08.2013р.? - на загальну суму 11
369,55грн. (без урахування ПДВ)

При цьому, доказів сплати ТОВ "Порше
Лізинг Україна" суми податку на додану
вартість з перерахованої виконавцю
суми позивачем не подано.

Розглянувши надані копії документів,
суд робить висновок, що позивачем не
надано доказів надання юридичних
послуг на стадії розгляду справи щодо
стягнення всіх належних платежів з ФОП
ОСОБА_2 відповідно до договору про
фінансовий лізинг № 00000975 від 22.09.2009р. у
суді першої інстанції, як того
передбачає п. 2.2 Додаткової угоди № 46
від 04.01.2013р., оскільки всі надані в
якості доказів акти наданих послуг (з
03.02.2013р. по 07.08.2013р.) складені ще до дати
надсилання позовної заяви по даній
справі до суду (18.04.2014р. - а.с. 89), доказів
порушення провадження по іншій справі
стосовно стягнення з відповідача
заборгованості за договором про
фінансовий лізинг № 00000975 від 22.09.2009р.
позивачем суду також не надано.

Що стосується акту наданих послуг № 117
від 15.04.2014р. та рахунку-фактури № 108 від
15.04.2014р. на суму 10 275,31грн. - на оплату
юридично-консультаційних послуг до
договору про фінансовий лізинг № 00000975
від 22.09.2009р., то суд зазначає, що
позивачем взагалі не надано доказів
оплати зазначеного рахунку-фактури - як
того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 225 ГК України.

Щодо заяви про вжиття заходів до
забезпечення позову, то вона
залишається господарським судом без
задоволення, з огляду на те, що, в
порушення ст. 33 ГПК України, заявником
не обґрунтовано причини звернення із
такою заявою, не доведено, що невжиття
заходів до забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

З огляду на вищевикладені обставини
справи, з урахуванням положень чинного
законодавства, суд, дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог зі
стягненням з відповідача на користь
позивача: 5242,13грн. - основної
заборгованості, 261,39грн. - пені, 567,01грн. -
штрафу та 243,44грн. - 3% річних.

Відповідно до приписів ст.44, 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Також стягненню з
відповідача на користь позивача -
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог - підлягають витрати по
сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду Одеської області
від 18.06.2014р. - на виконання вказівки
Одеського апеляційного господарського
суду, викладеній у п. 4 постанови від
30.07.2014р. по справі № 916/1552/14.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (65014, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна" (04119, Київська обл., м. Київ, вул.
Дегтярівська, буд. 27 Т, ) 5
242 (п`ять тисяч двісті сорок дві) грн. 13
коп. - основної заборгованості, 567
(п`ятьсот шістдесят сім) грн. 01 коп. -
штрафу, 261 (двісті шістдесят одну) грн. 39
коп. - пені, 243 (двісті сорок три) грн. 44
коп. - 3% річних, 126 (сто двадцять шість)
грн. 29 коп. - витрат по сплаті судового
збору.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (65014, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_2) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Порше
Лізинг Україна" (04119, Київська обл., м.
Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т, ) 14 (чотирнадцять) грн. 37 коп.
- витрат по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено та
підписано 27.10.2014 року.

Суддя
Ю.І. Мостепаненко