м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17462/14 15.10.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт"до1)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Воларі Експорт" 2)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні
ініціативи"провизнання договору
недійснимСуддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Король Р.М. -
юрисконсульт;від відповідача 1:не
з'явивсявід відповідача 2:Григориця В.О.
- юрисконсульт;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" (надалі -
ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт")
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Воларі
Експорт" (надалі - ТОВ "Воларі Експорт")
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
(надалі - ТОВ "Кредитні ініціативи") про
визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Договір факторингу №01 від 03.06.2014 р.
укладений між ТОВ "Воларі Експорт" та
ТОВ "Кредитні ініціативи" укладено з
порушенням встановленого порядку
укладення, у зв'язку з чим він повинен
бути визнаний недійсним.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
08.10.2014 р.

Представник позивача в судове
засідання 08.10.2014 р. з'явився, позовні
вимоги підтримував та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача 1, що належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, в судове засідання
08.10.2014 р. не з'явився, вимог ухвали суду
від 20.08.2014 р. не виконав, про причини
неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 2 в судове
засідання 08.10.2014 р. з'явився, подав
відзив на позовну заяву згідно змісту
якого проти позовних вимог заперечує
та просить в їх задоволенні відмовити.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.10.2014 р. у зв'язку із неявкою
представника відповідача 1,
невиконанням ним вимог ухвали суду від
20.08.2014 р. та необхідністю витребування
додаткових доказів, розгляд справи
відкладено до 15.10.2014 р.

Представник позивача в судове
засідання 15.10.2014 р. з'явився, позовні
вимоги підтримує та просить їх
задовольнити.

Представник відповідача 1, що належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, в судове засідання
15.10.2014 р. не з'явився, вимог ухвал суду не
виконав, про причини неявки суд не
повідомив.

Представник відповідача 2 в судове
засідання 15.10.2014 р. з'явився, проти
позовних вимог заперечує та просить в
їх задоволенні відмовити.

Суд відзначає, що за змістом ч. 1 ст. 64
Господарського процесуального кодексу
України у разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Місцезнаходження відповідача 1 за
адресою: 04136, м. Київ, вул. Тираспільська,
43, на яку було надіслано ухвали суду,
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та інформацією з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, яка
міститься на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр" за
адресою http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html.

Отримання відповідачем 1 поштової
кореспонденції за вказаною адресою
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№720 840).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач 1 повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач 1 був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 15.10.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2010 р. між ТОВ "Волари Експорт" та ТОВ
"Юггранзитсервіс-Агропродукт" укладено
Договір поставки №27/04-16 ВЭ-АФ 2010 за
умовами якого відповідач-1 перерахував
позивачу передплату за поставлений
товар - соняшник, в розмірі 55 662 450,01 грн.,
а позивач зобов'язався поставити товар
відповідачу-1 у строк до 01.05.2014 р.
Позивач у встановлений договором строк
поставку товару не здійснив. У зв'язку
із чим у позивача виникла
заборгованість перед відповідачем-1 у
розмірі 34 039 624,01 грн.

13.06.2014 р. позивачем отримано листа від TOB
"Волари Експорт" №25/01 від 10.06.2014 р. в
якому останнє повідомляє про укладення
між відповідачем-1 та відповідачем-2
Договору факторингу №01 від 03.06.2014 р.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору
фактор, зобов'язався передати грошові
кошти розпорядження клієнта за плату, а
клієнт зобов'язався відступити
факторові свої права грошової вимоги
до боржників за основними договорами в
розмірі та на умовах передбачених цим
договором.

Опис, характеристика, обсяг та розмір
прав вимоги до боржників за основними
договорами, що відступаються
відповідно до умов цього договору
зазначені в додатку №1 до цього
договору (п. 2.2 Договору).

Згідно із п. 2.3 Договору права вимоги
вважаються відступленими фактору в
день підписання цього договору.
Додаткового оформлення відступлення
прав вимоги не вимагається. Після
переходу прав вимоги до фактора
останній стає кредитором по відношенню
до боржників та набуває відповідні
права вимоги. Таке відступлення не
потребує вчинення будь-яких додаткових
дій з боку фактора чи клієнта або
підписання будь-яких документів.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що
загальна сума прав грошової вимоги, що
відступаються відповідно до умов
даного договору становить 156 497 140,49 грн.

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками сторін і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором (п. 10.1 Договору).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що Договір
не відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому є недійсним.

Так, позивач вказує, на те, що у Договорі
відсутня інформація про те, що ТОВ
"Кредитні ініціативи" має право на
здійснення факторингових операцій, а
із наданої відповідачами позивачу
інформації не вбачається наявність
такого права. Крім того, позивач
зазначає, що сторонами даного Договору
не дотримано вимог ч. 1 ст. 1077 Цивільного
кодексу України, а саме відсутня
інформація про наявність у фактора
повноважень на укладення Договору
факторингу.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд вважає позов таким,
що підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права або інтересу.

Цією статтею визначено перелік
способів судового захисту, одним із
яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, що кореспондуються з
положеннями ст. 207 Господарського
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання
правочину недійсним, господарському
суду належить встановити наявність
саме тих обставин, з якими закон
пов'язує недійсність правочинів,
зокрема, відповідність змісту
правочину вимогам Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627
Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість
сторін вільно визначати зміст
договору, який вони укладають і
формувати його конкретні умови. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» № 11 від 29.05.2013 року,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077
Цивільного кодексу України, за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Згідно зі ст. 1079 Цивільного кодексу
України сторонами у договорі
факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом
у договорі факторингу може бути
фізична або юридична особа, яка є
суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

Статтею 1081 Цивільного кодексу України
зазначається, що клієнт відповідає
перед фактором за дійсність грошової
вимоги, право якої відступається, якщо
інше не встановлено договором
факторингу. Грошова вимога, право якої
відступається, є дійсною, якщо клієнт
має право відступити право грошової
вимоги і в момент відступлення цієї
вимоги йому не були відомі обставини,
внаслідок яких боржник має право не
виконувати вимогу. Клієнт не
відповідає за невиконання або
неналежне виконання боржником
грошової вимоги, право якої
відступається і яка пред'явлена до
виконання фактором, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1084 Цивільного
кодексу України якщо відповідно до
умов договору факторингу фінансування
клієнта здійснюється шляхом купівлі у
нього фактором права грошової вимоги,
фактор набуває права на всі суми, які
він одержить від боржника на виконання
вимоги, а клієнт не відповідає перед
фактором, якщо одержані ним суми є
меншими від суми, сплаченої фактором
клієнтові.

Відповідно до положень ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом.

У випадках, встановлених законом,
юридична особа може набувати цивільних
прав та обов'язків і здійснювати їх
через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

При цьому, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували наявність
у сторін Договору необхідного обсягу
цивільної дієздатності на момент
укладення спірного договору.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Обставини, викладені у справі
позивачем були підтверджені належними
доказами.

Заперечення відповідача 2 суд до уваги
не приймає, так як вони не знайшли свого
документального та законодавчого
підтвердження та повністю були
спростовані належними доказами
наданими до суду позивачем.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
задовольняє позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" про
визнання недійсним Договору
факторингу №01 від 03.06.2014 р.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідачів

За таких обставин, на підставі
викладеного, керуючись ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд м. Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт"
задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір факторингу
№01, укладений 03 червня 2014 року між
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Воларі Експорт" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні
ініціативи".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Воларі Експорт" (04136,
м. Київ, вул. Тираспільська, 43; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" (74360,
Херсонська область, Бериславський
район, с. Новорайськ, вул. Промислова, 3;
) судовий збір у розмірі
609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. Видати
наказ.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
(07400, Київська область, м. Бровари, бул.
Незалежності, 14; ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" (74360,
Херсонська область, Бериславський
район, с. Новорайськ, вул. Промислова, 3;
) судовий збір у розмірі
609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. Видати
наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 20.10.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко