ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3637/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Візит"

про стягнення 106 602, 34 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Осикін В.О.

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з
відповідача 106 602, 34 грн. заборгованості
за договором поставки № 3 від 03.01.2014 р., з
яких: 94 797, 36 грн. - основного боргу, 1 430,
18 грн. - 3% річних та 10 374, 80 грн. -
інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на невиконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань щодо сплати вартості
поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.08.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 29.09.2014 р.

До господарського суду Київської
області від відповідача надійшов
відзив на позовну заяву б/н від 29.09.2014 р.
(вх. № 20579/14 від 29.09.2014 р.), у якому
останній заперечує проти задоволення
позову.

29.09.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшов супровідний лист
б/н від 29.09.2014 р. (вх. № 20580/14 від 29.09.2014 р.),
до якого додано витребувані судом
документи.

У судовому засіданні 29.09.2014 р. судом,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 13.10.2014 р.

До господарського суду Київської
області від відповідача надійшло
клопотання б/н від 13.10.2014 р. (вх. № 21922/14
від 29.09.2014 р.), у якому останній просить
суд призначити у даній справі судову
почеркознавчу експертизу, проведення
якої доручити Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

У судовому засіданні 13.10.2014 р.
розглядається клопотання відповідача
про призначення експертизи б/н від
13.10.2014 р. (вх. № 21922/14 від 29.09.2014 р.).

Розглянувши вищезазначене клопотання
та заслухавши пояснення учасників
судового процесу, суд зазначає
наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Відповідно до приписів ст.ст. 41, 42
Господарського процесуального кодексу
України призначення експертизи на
вимогу учасників процесу не є
обов'язком суду, а є його правом;
висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і
оцінюється господарським судом за
загальними правилами, встановленими
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України.

Судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач у судовому засіданні
зазначив про відсутність факту втрати
печатки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Візит", доказів
підробки чи використання її третіми
особами суду не надано.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов до висновку про
відсутність потреби у спеціальних
знаннях експерта та відмовляє у
задоволенні клопотання про
призначення експертизи б/н від 13.10.2014 р.
(вх. № 21922/14 від 29.09.2014 р.), оскільки на
договорі поставки № 3 від 03.01.2014 р. та
видаткових накладних, які є підставою
позову, міститься підпис та відтиск
печатки та відповідача, що є достатніми
засобами доказування для розгляду
справи по суті.

Присутній у судовому засіданні 13.10.2014 р.
представник позивача підтримав
повністю заявлені позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити з підстав
викладених у позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні 13.10.2014 р. заперечив проти
задоволення позову з підстав
викладених у його відзиві на позовну
заяву.

У судовому засіданні 13.10.2014 р.,
відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, присутніх у судовому засіданні,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

встановив:

03.01.2014 р. між сторонами укладено договір
поставки № 3, за умовами якого позивач
зобов'язався передати, а відповідач -
прийняти у власність і оплатити товар в
кількості відповідно до накладних, які
є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору датою поставки
товару по даному договору є день
передачі вищезазначеного товару
позивачем відповідачу по накладній,
яка є невід'ємною частиною даного
договору і підписана уповноваженими
особами сторін.

Відповідно до п. 4.1 договору ціни на
товар, який поставляється по цьому
договору, вказуються в накладних, які є
невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом. 4.2 договору передбачено, що
загальна вартість договору є сума
вартості усього товару, що зафіксована
у накладних.

Згідно з п. 4.3 договору оплата за товар
відповідачем здійснюється протягом 30
календарних днів після поставки
товару, шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до п. 6.1 договору даний
договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
31.12.2014 р.

На виконання умов договору поставки № 3
від 03.01.2014 р., позивач по видаткових
накладних № 14/01 від 14.01.2014 р., № 21/01 від
21.01.2014 р. та № 28/01 від 28.01.2014 р. поставив
відповідачу товар на загальну суму 94 797,
36 грн., а відповідач вказаний товар
отримав, про що свідчить підпис та
відтиск печатки останнього на
видаткових накладних. Копії зазначених
документів залучені до матеріалів
справи, оригінали у судовому засіданні
оглянуті.

Проте, в порушення своїх договірних
зобов'язань, відповідач за поставлений
позивачем товар за вищезазначеними
видатковими накладними не
розрахувався, що і стало підставою для
звернення останнього з даним позовом
до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
Господарським кодексом України,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265
Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистими, сімейними,
домашніми або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позову, стверджує, що
договір поставки № 3 від 03.01.2014 р. та
видаткові накладні № 14/01 від 14.01.2014 р.,
№ 28/01 від 28.01.2014 р., на які посилається
позивач у своєму позові,
представниками відповідача не
підписувалися, довіреностей, за якими
мав би бути отриманий товар, позивачем
суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Господарського
кодексу України підприємство - це
самостійний суб'єкт господарювання,
створений компетентним органом
державної влади або органами місцевого
самоврядування, або іншими суб'єктами
для задоволення суспільних та
особистих потреб шляхом
систематичного здійснення виробничої,
науково-дослідної, торговельної, іншої
господарської діяльності в порядку,
передбаченому цим Кодексом та іншими
законами. Підприємство є юридичною
особою, має відокремлене майно,
самостійний баланс, рахунки в
установах банків, печатку із своїм
найменуванням та ідентифікаційним
кодом.

Згідно з п. 64 Постанови Кабінету
Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про
затвердження Інструкції про порядок
обліку, зберігання і використання
документів, справ, видань та інших
матеріальних носіїв інформації, які
містять службову інформацію", яка є
обов'язковою для усіх підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності та підпорядкування,
порядок обліку, зберігання і
використання печаток, штампів і
бланків суворої звітності
визначається відповідними відомчими
інструкціями. Контроль за їх
виготовленням, зберіганням та
використанням покладається на
канцелярії організацій та осіб,
відповідальних за діловодство.

Відповідно до п. 65 зазначеної
постанови, особи, які персонально
відповідають за облік і зберігання
печаток, штампів і бланків,
призначаються наказами керівників
організацій.

Виходячи з вищевказаного, особи які
мають право зберігати та
використовувати печатки підприємства
призначаються наказом керівника
організації та несуть персональну
відповідальність за неналежне
зберігання та використання печатки.

Як вбачається з матеріалів справи, на
договорі поставки № 3 від 03.01.2014 р. та
видаткових накладних № 14/01 від 14.01.2014 р.,
№ 21/01 від 21.01.2014 р., № 28/01 від 28.01.2014 р.
міститься підпис директора Товариства
з обмеженою відповідальністю "Візит",
який скріплений відтиском печатки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Візит".

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечував проти
автентичності відтисків печаток,
здійснених на вищезазначених договорі
та видаткових накладних, а в матеріалах
справи не містяться документи, які б
свідчили про втрату зазначеної
печатки, її підробку чи інше незаконне
використання третіми особами всупереч
волі відповідача.

Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Суд зазначає, що накладні, які наявні в
матеріалах справи відповідають
вимогам, які ставляться до первинних та
зведених облікових документів згідно з
ст. 1, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», а тому підтверджують
отримання відповідачем товару у
розмірі 94 797, 36 грн. на підставі
договору поставки № 3 від 03.01.2014 р.

Відпуск матеріальних цінностей
директору підприємства не вимагає
подання довіреностей у разі, якщо він
одержує їх особисто за наявності
документа, що підтверджує його
повноваження як керівника
підприємства, який діє від його імені
та в його інтересах.

Таким чином, відтиск печатки
підприємства, наявний в договорі та
видаткових накладних, є свідченням
участі такого підприємства, як
юридичної особи, у здійсненні певної
господарської операції (у даному
випадку - прийнятті товару).

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що поставка товару була
здійснена на виконання умов договору
поставки № 3 від 03.01.2014 р., строк оплати
відповідно до даного договору настав,
доказів оплати товару відповідачем не
надано, борг перед позивачем на час
прийняття рішення не погашений, його
розмір підтверджується наявними
матеріалами справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 94 797, 36 грн.
основного боргу за договором поставки
№ 3 від 03.01.2014 р. є доведеними,
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами і підлягають
задоволенню.

Враховуючи те, що відповідач порушив
строки виконання грошового
зобов'язання щодо здійснення
розрахунку за отриманий товар в строк
встановлений договором, позивач
просить суд стягнути з відповідача 10 374,
80 грн. інфляційних втрат та 1 430, 18 грн. 3%
річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з
простроченої суми за період з 14.02.2014 р.
по 19.08.2014 р. складають 1 430, 18 грн.,
інфляційні втрати за період з 14.02.2014 р.
по 19.08.2014 р. складають 10 374, 80 грн.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних
та інфляційних втрат, здійснений
позивачем, та встановлено, що сума 3 %
річних та інфляційних втрат є більшою,
ніж заявлена позивачем.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 2
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
3 % річних та інфляційні втрати у сумі,
що заявлена позивачем, а саме: 3 % річних
у розмірі - 1 430, 18 грн., інфляційних втрат
у розмірі - 10 374, 80 грн.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
106 602, 34 грн. заборгованості за договором
поставки № 3 від 03.01.2014 р., з яких: 94 797, 36
грн. - основного боргу, 1 430, 18 грн. - 3%
річних та 10 374, 80 грн. - інфляційних втрат
є доведеними, підтверджені доказами і
підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно до приписів
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Візит" (09161, Київська
область, Білоцерківський район, місто
Узин, вулиця Заводська, будинок 23 «А»,
ідентифікаційний код - 22206848) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1) 94 797 (дев'яносто чотири тисячі
сімсот дев'яносто сім) грн. 36 коп. -
основного боргу, 1 430 (одна тисяча
чотириста тридцять) грн. 18 коп. - 3%
річних, 10 374 (десять тисяч триста
сімдесят чотири) грн. 80 коп. -
інфляційних втрат та 2 132 (дві тисячі сто
тридцять дві) грн. 05 коп. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 17.10.2014 р.

Суддя
Т.В.
Лутак