ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.
Справа № 917/972/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Плужник О.В., суддя Барбашова С.В. ,
суддя Істоміна О.А.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Сластьон С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ТОВ "Білогір'я
молокопродукт", м. Гадяч, Полтавська
обл. (вх. №2298П/3-9) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 24.07.14 року у справі № 917/972/14

за позовом Дочірнього підприємства
"Ружин-молоко", смт. Ружин, Житомирська
обл.

до ТОВ "Білогір'я молокопродукт", м.
Гадяч, Полтавська обл.

про стягнення 4312,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 24.07.2014 року по
справі №917/972/14 (суддя Іваницький О.Т.) з
урахуванням уточнення до позовної
заяви про зменшення позовних вимог
позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ "Білогір'я
молокопродукт" на користь ДП
"Ружин-молоко" заборгованість за
Договором поставки №110113 від 11.01.2013 року
в розмірі 4312,96 грн. з яких: сума
основного боргу за договором в розмірі
161,30 грн. та 3% річних в розмірі 4151,66 грн.,
а також витрати на сплату судового
збору в розмірі 1827,00 грн.

Відповідач, ТОВ "Білогір'я
молокопродукт", не погодився з
зазначеним рішенням, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, крім іншого,
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права
при його прийнятті.

Просить скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області від 24.07.2014 року по справі
№917/972/14 в частині стягнення з ТОВ
"Білогір'я молокопродукт" 3% річних в
розмірі 4151,66 грн. та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ДП "Ружин-молоко" в частині стягнення з
ТОВ "Білогір'я молокопродукт" 3% річних в
розмірі 4151,66 грн.

Стягнути з ДП "Ружин-молоко" на користь
ТОВ "Білогір'я молокопродукт" понесені
останнім судові витрати в розмірі 913,50
грн.

Як зазначає відповідач у своїй скарзі,
згідно п. 6.1. Договору купівлі-продажу
молока та молокопродуктів № 110113 від
11.01.2013 р. (далі - Договір), сторони
передбачили, що оплата за товар
здійснюється Покупцем в розмірі повної
вартості товарно-матеріальних
цінностей шляхом перерахування коштів
на основних рахунок Продавця на умовах
попередньої оплати. В той же час в
Договорі не визначено, в які саме
строки Відповідач має здійснювати
попередню оплату товару. Проте,
Позивач, не дотримуючись умов Договору,
добровільно, на свій страх та ризик,
здійснював поставки товару
Відповідачу, за відсутності
попередньої оплати. Згідно ст. 193
Господарського кодексу України від
16.01.2003 р. № 436-ГУ (далі - ГК України)
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. В свою чергу, як
зазначає апелянт ч. 1 ст. 693 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. Тобто, як вбачається з
нормативних приписів ст. ст. 252 та 693 ЦК
України, під строком виконання
покупцем своїх зобов'язань за
договором (оплати за товар) слід
розуміти конкретний рік, місяць,
тиждень, день або годину визначеній
самим договором або законом. Проте, як
зазначає апелянт, в укладеному між
Позивачем та Відповідачем Договорі не
передбачено місяць, тиждень або день, в
якому Відповідач мав би здійснити
оплату за товар.

Тобто, на думку апелянта, в Договорі не
встановлено строк, в який Відповідач
повинен здійснити оплату за Товар.
Договір не містить ані строку оплати,
ані інших умов, які б дозволили
Відповідачу визначити строк оплати, у
зв'язку з чим Відповідач (не з своєї
вини) був позбавлений можливості
належного виконання умов даного
Договору, щодо оплати.

Стаття 693 ЦК України передбачає, що
оплата за товар має бути здійснена
покупцем в строк, встановлений в
договорі купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, то у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм матеріального та
процесуального права, надав
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких просить рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Свого представника в судове засідання
позивач не направив.

Судова колегія, в межах вимог
передбачених ст.101 ГПК України,
повторно розглянувши справу та
перевіривши повноту, законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку про
залишення рішення господарського суду
першої інстанції без змін, а
апеляційної скарги без задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції, 11
січня 2013 року між ДП "Ружин-молоко" та
ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було
укладено договір поставки №110113.

За умовами Договору, Продавець (ДП
"Ружин-молоко") зобов'язується
виготовити та систематично
відвантажувати і передати у власність
(повне господарське користування)
Покупцю (ТОВ "Білогір'я молокопродукт")
певний товар певної кількості та
якості, а Покупець зобов'язується
приймати цей товар та своєчасно
здійснювати його оплату на умовах
даного Договору.

Предметом постачання є знежирене
молоко (п.1.2 Договору). Якість та ціна
Товару (знежиреного молока) вказується
в Додатках до Договору (п.1.3). Обсяг
Товару погоджується Сторонами та
вказується в накладних.

Позивач надав суду видаткові накладні
відповідно до яких ДП "Ружин-молоко"
було поставлено ТОВ "Білогір'я
молокопродукт" молоко знежирене
пастеризоване охолоджене на суму 4 288
995,30 грн.

Накладні підписані представником ТОВ
"Білогір'я молокопродукт" Кравчинським
І.Б. та містять печатку товариства.
Отримання товару та його якість
Відповідач не заперечує.

Твердження апелянта стосовно того, що
судом першої інстанції не належним
чином встановлено наявність
простроченої заборгованості
спростовується первинними
документами, які наявні в матеріалах
справи, а саме видатковими накладними,
які підписані представником ТОВ
"Білогір'я молокопродукт" та скріплений
печаткою підприємства, що самі по собі
свідчать про виникнення між сторонами
правовідносин поставки та є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

Відповідно до частини 1 статті 222
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наявність прострочення заборгованості
Відповідачем по справі
підтверджується також фактом
проведення розрахунків за поставлений
товар:

- частково після пред'явлення
претензії від 10 травня 2014 року - на суму
200 000, 00 грн.

- частково після порушення
провадження по справі - на суму 435000,00
грн.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, в
межах провадження у справі, боржником
було проведено розрахунки за умови, що
позивач зменшить позовні вимоги в
частині стягнення суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції. Позивачем виконано
домовленість та зменшено суму позову
заявою від 21.07.14 року, відповідно до
якої позивач просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 161,30 грн., 3% річних в розмірі 4
151,66 грн. Крім того, ДП "Ружин- Молоко"
просить суд повернути на його користь
судовий збір в розмірі 7245,40 грн., а також
стягнути з відповідача 1827,00 грн.
судових витрат.

Судова колегія вважає, що апелянт
безпідставно стверджує про факт не
отримання ним вимоги про проведення
розрахунків від 10 травня 2014 року за №245,
що спростовується доказами про
вручення поштового відправлення, про
наявність у матеріалах справи якого
він не заперечує (арк. справи 10-11)

Крім того, згідно чинного
законодавства строк виконання
грошового зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу та
поставки, встановлений спеціальною
нормою статті 692 ЦК України та не може
ставитися в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України. Аналогічна правова позиція
підтверджена оглядовим листом Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01-06/767/2013.

Уточнена сума позову підтверджена
наданим розрахунком та перевірена
судом першої інстанції.

На підставі вищевикладеного,
рішення господарського суду
Полтавської області від 24.07.14 року у
справі № 917/972/14 прийнято з урахуванням
фактичних обставин справи та діючого
законодавства, без порушень норм
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99,
101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Полтавської області від 24.07.14 року у
справі № 917/972/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Дана постанова набирає законної
сили з дня її прийняття і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.10.14

Головуючий суддя
Плужник О.В.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Істоміна О.А.