м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4705/13 23.10.14За позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Газ-Інвест"
товариства з обмеженою
відповідальністю «Евромаркетинг»
про стягнення 156 608,66 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача Бабич Є.В.(дов.
Від відповідача-1 не прибув
Від відповідача-2 не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
звернулося до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газ-Інвест" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімінвест-плюс" про
стягнення 125 505,33 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.03.2013 суддя Баранов Д.О. порушив
провадження у справі № 910/4705/13 .
Розпорядженням керівника апарату
господарського суду м. Києва від 22.09.2014
№ 04-23/780, у зв`язку з припиненням
повноважень щодо здійснення
правосуддя судді Баранова Д.О., справу
№ 910/4705/13, відповідно до п.3.1.11 Положення
про автоматизовану систему
документообігу суду, повторним
автоматичним розподілом справ
передано судді Головатюку Л.Д., який
ухвалою від 25.09.2014 прийняв до свого
провадження справу № 910/4705/13 за позовом
ТОВ "Хімагромаркетинг" до ТОВ
"Газ-Інвест", ТОВ "Хімінвест-плюс" про
стягнення 125 505,33 грн. та призначив
розгляд справи на 09.10.2014.
Представник відповідача-1 в судове
засідання 09.10.2014 не з'явився, але через
канцелярію суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи. Суд
задовольнив дане клопотання.
В судове засідання 09.10.2014 прибули
представники позивача та відповідача-2,
дали пояснення по справі.
Розгляд справи відкладено на 23.10.2014.
Судом встановлено, що 07.07.2014 до суду
надійшла заява позивача про збільшення
позовних вимог, відповідно до якої
1. Змінити назву відповідача-2 на TOB
адреса: 7400, Київська обл. м. Бровари, вул.
2. Збільшити позовні вимоги товариства
з обмеженою відповідальністю
3. Стягнути солідарно з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Газ-Інвест» та товариства з обмеженою
відповідальністю «Евромаркетинг» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»:
- суму основного боргу в розмірі - 110 881,50
- витрати на оплату судового збору - 2
Всього - 113 099,13 грн.
4. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Газ-Інвест» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»:
відсотки річних від простроченої суми -
30 958,16 грн.; пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ - 4 491,83 грн.; штраф в
розмірі 15 % від ціни Договору - 7 206,41 грн.;
витрати на оплату судового збору - 853,13
Всього - 43 509,53 грн.
Клопотання про зміну назви
відповідача-2 обґрунтоване тим, що TOB
«Хімінвест-плюс» було перейменовано в
TOB «Евромаркетинг» (код 35646846) без зміни
коду та організаційно-правової форми,
Київська обл. м. Провари, вул. Київська,
Враховуючи правила ст. 22 ГПК України,
згідно яких позивач, до прийняття
рішення по справі має право збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, суд
прийняв до розгляду подану позивачем
заяву про збільшення позовних вимог, а
спір розглядається, виходячи зі
збільшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009 р.
щодо застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в
разі збільшення позовних вимог, якщо
його прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

Суд прийняв заяву позивача про
збільшення позовних вимог.

Представник позивача з'явився в судове
засідання 23.10.2014, надав пояснення по
суті справи, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.

Судом встановлено, що 17.09.2014
відповідач-1 перерахував позивачу
частину заборгованості в розмірі 17 476,38
грн., що підтверджується банківською
випискою за відповідний період.

Відповідач-1 подав суду заяву про
визнання позову в частині основного
боргу в розмірі 93 405,00 грн., з
урахуванням часткової оплати
заборгованості в розмірі 17 476,38 грн. Суд
прийняв дану заяву.

Представники відповідачів в судове
засідання 23.10.2014 не з'явилися,
відповідач-2 причин неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений. Відповідач-1 через
канцелярію суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю уповноваженого
представника прибути в судове
засідання. Суд відмовив в задоволенні
даного клопотання, оскільки
неможливість одного представника
прибути в судове засідання не
перешкоджає юридичній особі
уповноважити іншого представника на
представництво своїх інтересів в суді,
а подальше відкладення розгляду справи
не є доцільним та призведе до
затягування розгляду справи.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідачі були належним
чином повідомлені, на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши думку представника
позивача, Господарський суд міста
Києва -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2012 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі - позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Газ-Інвест» (далі - відповідач 1) було
укладено договір поставки № АП-07-0285
(далі - Договір) про поставку засобів
захисту рослин.

Відповідно до пункту 3.3 Договору
Позивач зобов'язався в строк до:

- 15 травня 2012 року поставити
наступні засоби захисту рослин:

- Оперкот Акро у кількості 120,00 л.;

- Оріон у кількості 0,50 кг.

Позивач зобов'язувався поставити
засоби захисту рослин на загальну суму
28 404,33 грн., а Відповідач відповідно до
пункту 2.1 зобов'язався прийняти
зазначені засоби захисту рослин та
оплатити їх:

- до 15 травня 2012 року в сумі 8 521,30
грн.;

- до 01 вересня 2012 року 8 521,30 грн.;

- до 01 жовтня 2012 року в сумі 11 361,73
грн. Крім цього:

- додатковим договором від 07
червня 2012 року № АП-07-0285ДС1 до Договору
сторони доповнили договір поставки
додатковими засобами захисту рослин:
Позитив плюс у кількості 320,00 л. на суму
19 638,40 грн., Позивач зобов'язався
поставити зазначені засоби захисту
рослин в строк до 09 червня 2012 року, а
Відповідач зобов'язався прийняти
зазначені засоби захисту рослин та
оплатити їх до 30.06.2012 в сумі 19 638,40
гривень.

На виконання умов Договору та
додаткових угод до нього Позивачем
було здійснено поставку товару, що
підтверджується такими документами:

- видатковою накладною від 17
травня 2012 року № АП-07-0273 на суму 10 927,83
грн. та довіреністю № 383 від 11 травня 2012
року;

- видатковою накладною від 07
червня 2012 року № АП-07-0373 на суму 19 638,40
грн. та довіреністю № 404 від 07 червня 2012
року;

- видатковою накладною від 14
серпня 2012 року № АП-07-0509 на суму 17 476,50
грн. та товарно-транспортною накладною
№ АП-07-0000347 від 14 серпня 2012 року.

Таким чином, загальна вартість
поставлених засобів захисту рослин,
становить 48 042,73 грн.

Відповідно до умов Договору та
додаткового договору до нього
Відповідач - 1 повинен був
розрахуватися за поставлений товар по
вищевказаних накладних до 01 жовтня 2012
року.

Відповідач -1 не виконуючи умов
Договору та додаткового договору до
нього, порушив погоджений Сторонами
строк оплати за Товар, сплативши
частину поставленого товару в розмірі:

- 10 927,83 (десять тисяч дев'ятсот
двадцять сім грн. 83 коп.) гривень - 15
травня 2012 року, що підтверджується
банківською випискою № 89 від 15 травня
2012 року;

- 19 638,40 (дев'ятнадцять тисяч
шістсот тридцять вісім грн. 40 коп.)
гривень - 20 червня 2012 року, що
підтверджується банківською випискою
№ 114 від 20 червня 2012 року.

Також, Позивач поставив Відповідачу - 1
засоби захисту рослин, що
підтверджується видатковою накладною
№ АП-07-0430 від 22 червня 2012 року та
довіреністю № 409 від 22 червня 2012 року.

Відповідно до видаткової накладної №
АП-07-0430 від 22 червня 2012 року Позивач
поставив засоби захисту рослин, а саме :
Дикват у кількості 1 500,00 л. на суму 93 405,00
грн., а Відповідач прийняв засоби
захисту рослин.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

У зв'язку з чим, покупець (відповідач - 1)
був зобов'язаний оплатити товар після
його прийняття, чого зроблено не було.
Тобто, накладна, за якою відповідач
отримав товар, є самостійною підставою
виникнення обов'язку у відповідача -1
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

Такої ж позиції дотримується Колегія
судців Вищого господарського суду
України у справі N 5002-8/481-2011 від 28 лютого
2012 року, в якій зазначила, що відповідно
до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства. Наведена норма
матеріального права розміщена у главі
48 Цивільного кодексу України
«Виконання зобов'язань» і носить
загальний характер, тобто, може бути
застосована до будь-яких видів
договірних зобов'язань, які виникають в
цивільному обороті. Тому, загальні
положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України не можуть бути застосовані в
даному випадку, оскільки термін
виконання зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу, чітко
встановлений спеціальною нормою права
ст. 692 ЦК України, відповідно до якої
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Враховуючи вищевикладене відповідач -1
зобов'язаний був оплатити отриманий
товар по видатковій накладній № АП-07-0430
від 22 червня 2012 року до 23 червня 2012 р.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, позивач
виконав свої зобов'язання по Договорам
належним чином.

Проте, відповідачем - 1 зобов'язання
щодо розрахунку за отриманий товар не
виконано.

Загальна сума основного боргу TOB
«Газ-Інвест» перед TOB
«Хімагромаркетинг» станом на 27 лютого
2013 року становила 110 881,50 (сто десять
тисяч вісімсот вісімдесят одна грн. 50
коп.) гривень, проте відповідач подав
суду докази часткової оплати
заборгованості перед позивачем за
поставлений товар на суму 17 476,38 грн., що
підтверджується банківською випискою
станом на 17.09.2104.

Таким чином, станом на день розгляду
справи основний борг відповідача-1
перед позивачем становить 93 405,00 грн.

Для забезпечення виконання
зобов'язання відповідачем - 1 позивачем
було укладено Договір поруки:

- між TOB «Хімагромаркетинг» та TOB
«Хімінвест-плюс» (далі - відповідач - 2 )
договір поруки №ПР-07-0285 від 31 липня 2012
року (далі - Договір Поруки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, TOB
«Хімінвест-плюс» є поручителем перед TOB
«Хімагромаркетинг» за належне
виконання зобов'язань TOB «Газ-Інвест»
щодо оплати товару отриманого на
підставі договору поставки № АП-07-0285
від 11 травня 2012 року, додаткового
договору № АП-07-0285ДС1 від 07 червня 2012
року та видаткової накладної № АП-07-0430
від 22 червня 2012 р. Поручитель
зобов'язуються відповідати за
своєчасне та повне виконання
Відповідачем - 1 зобов'язань.

Відповідно до умов Договору поруки,
Поручитель зобов'язаний сплатити TOB
«Хімагромаркетинг» несплачену TOB
«Газ-Інвест» суму основного боргу.

У зв'язку з тим, що відповідач - 1
допустив прострочення виконання
зобов'язання, 20 лютого 2013 року
відповідачу - 2 було пред'явлено вимогу
від 19 лютого 2013 року про оплату суми
основного боргу.

Проте, станом на день розгляду справи
ні відповідачем-1, ні відповідачем-2
основна заборгованість по договору
поставки перед позивачем в повному
обсязі не погашена.

Отже, станом на день розгляду справи
залишилася непогашеною відповідачами
заборгованість за поставлений
позивачем товар в сумі 93 405,00 грн.

Судом встановлено факт наявності
порушень відповідачами взятих на себе
господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки та поставкою
продукції неналежної якості, до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 1 ст. 554 ЦК України встановлено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 2 ст. 555 ЦК України
поручитель має право висунути проти
вимоги кредитора заперечення, які міг
би висунути сам боржник, за умови, що ці
заперечення не пов'язані з особою
боржника. Поручитель має право
висунути ці заперечення також у разі,
якщо боржник відмовився від них або
визнав свій борг.

Відповідач 1 визнав основну
заборгованість перед позивачем в сумі
93 405,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача-1 та
відповідача-2 солідарно заборгованості
за поставлений товар в сумі 93 405,00 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судом на підставі: договору, видаткових
накладних, платіжних документів
достеменно встановлено та
відповідачами будь-якими доказами не
спростовано, що залишок заборгованості
за поставлену позивачем продукцію
становить 93 405,00 грн., що є у
відповідності з умовами договору та ст.
692 Цивільного кодексу України
безперечною підставою для задоволення
вказаних позовних вимог у зв'язку з їх
обґрунтованістю та доведеністю.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Договір, згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача-1 3% річних в сумі 30 958,16 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 30 958,16 грн. В цій частині суд
задовольняє позовні вимоги.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем є доведеним, у позивача є
всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбачених
договором пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу в у відповідності з
п. 5.2 договору та штрафу у відповідності
з п. 5.4. договору.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач-1, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
поставлений товар не провів, а отже є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення
зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного
кодексу України є сплата боржником
неустойки.

Пунктом 5.2 Договору за несвоєчасне
виконання його умов передбачено пеню,
яка нараховується на суму фактичного
боргу у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення.

Пунктом 5.2 Договору за несвоєчасне
виконання його умов передбачено штраф
у розмірі 15% від ціни договору.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті за надані
послуги відповідач виконав
несвоєчасно, він повинен сплатити
позивачу, крім суми основного боргу,
пеню відповідно до п. 5.2 Договору,
розмір якої, за обґрунтованими
розрахунками позивача становить 4491,83
грн. та штраф у розмірі 7206,41 грн.

Суд враховує, що стягнення пені та
штрафу у зазначених розмірах призведе
до погіршення й так важкого
фінансово-економічного стану
відповідача, і як наслідок до зростання
заборгованості по виплаті заробітної
плати працівникам, зростанню
заборгованості по сплаті обов'язкових
платежів до бюджету, тощо, в зв'язку з
чим суд зменшує розмір пені до 1% від
заявленого до стягнення розміру, а саме
в сумі 44,92 грн. та відповідно зменшу
штраф до розміру 72,06 грн.

Господарський суд, вирішуючи питання
про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню з відповідача, який
порушив зобов'язання, об'єктивно оцінив
всі надані сторонами докази
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань, причини неналежного
виконання зобов'язання,
фінансово-економічний стан
підприємства, враховуючи той факт, що
відповідач сплатив частину
заборгованості, прийшов до висновку
про обґрунтованість зменшення розміру
пені та штрафу у зв'язку з наступним:

Оскільки, всі сторони є суб'єктами
господарювання, при вирішенні питання
про стягнення пені, суд керувався
положеннями Господарського кодексу
України.

Матеріалами справи доведено, що
відповідач-1 неналежним чином виконав
умови договору.

Позивачем правомірно заявлена вимога
про стягнення пені за неналежне
виконання умов договору.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу
України, ст. 233 Господарського кодексу
України, ст. 551 Цивільного кодексу
України та п. 3 статті 83 чинного
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, що приймає
рішення, має право у певних випадках
(якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора) зменшувати розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання; це
ж питання врегульовано і в роз'ясненні
Вищого арбітражного суду України від
29.04.1994 № 02-5/293 "Про деякі питання
практики застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань".

Враховуючи ступінь виконання
зобов'язань, причини неналежного
виконання зобов'язання, об'єктивно
оцінив всі надані сторонами докази
неналежного виконання відповідачем-1
своїх зобов'язань, враховуючи той факт,
що відповідач сплатив частину
заборгованості, господарський суд
вважає за можливе зменшити розмір пені,
яка підлягає стягненню з відповідача,
який порушив зобов'язання по договору,
до 44,92 грн. та відповідно зменшує штраф
до розміру 72,06 грн. В решті частини
стягнення пені суд відмовляє з підстав
вищезазначених.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідачів на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Змінити назву відповідача-2 на TOB
«Евромаркетинг» (,
адреса: 7400, Київська обл. м. Бровари, вул.
Київська, 290).

2. Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Хімагромаркетинг" задовольнити
частково.

3. Стягнути солідарно з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Газ-Інвест" (69005, Запорізька обл., м.
Запоріжжя, Орджонікідзевський район,
вул. Гагаріна, буд. 3, кв. 12, ) та товариства з обмеженою
відповідальністю «Евромаркетинг»(74000,
Київська обл., м. Бровари, вул.Київська,
буд. 290, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
(02160, м. Київ, пр-т Возз'єднання, буд. 15,
) основний борг в сумі 93
405 (дев'яносто три тисячі чотириста
п'ять) грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 2
217(дві тисячі двісті сімнадцять) грн. 63
коп.

4. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Газ-Інвест" (69005,
Запорізька обл., м. Запоріжжя,
Орджонікідзевський район, вул.
Гагаріна, буд. 3, кв. 12, )
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
(02160, м. Київ, пр-т Возз'єднання, буд. 15,
) 3% річних в сумі 30
958(тридцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят
вісім) грн. 16 коп., пеню в сумі 44(сорок
чотири) грн. 92 коп., штраф в сумі
72(сімдесят дві) грн. 06 коп., судовий збір
в розмірі 853(вісімсот п'ятдесят три) грн.
13 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

7. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

8. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
28.10.2014