м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17696/14 09.10.14

За позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

До Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Чорнобильавтосервіс»

Про усунення перешкод в
користування майном та стягнення 202
148,09 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2

ОСОБА_3 - по дов. № 2206
від 04.09.2014

від відповідача Норик М.В. - по дов.
№ б/н від 10.09.2014

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані первісні позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Чорнобильавтосервіс» не чинити
перешкод в користуванні орендованим
майном (павільйоном) загальною площею
306,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, а саме не
відключати електроенергію та не
втручатися в господарську діяльність;
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Чорнобильавтосервіс» 172 148,09 грн.
збитків, понесених у вигляді втрат на
здійснення в липні 2011 року ремонту
орендованих приміщень після пожежі та
втрат на паливо для генератора, у
зв'язку з відключенням приміщень від
електроенергії; 30 000,00 грн. моральної
шкоди.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що з 01.09.2010 позивач є
орендарем павільйону площею 306,4 кв. м.
за адресою: АДРЕСА_1, в подальшому на
кожний рік оренди переукладався. В
квітні 2011 року в орендованому
приміщенні сталася пожежа, наслідки
якої позивач ліквідував в липні 2011 року
здійснивши в ньому ремонт на суму 132
302,22 грн. Зазначає, що з дозволу
відповідача позивач частину
павільйону здавав в суборенду. В грудні
2012 року відповідач став вимагати
збільшення розміру орендної плати,
вимагати сплати від суборендарів
коштів відповідачу, а потім відключив
приміщення від енергопостачання. Для
нормальної роботи частини приміщень
позивач був вимушений придбати
бензиновий генератор та витрачати
кошти на паливо для генератора, що
разом з вартістю генератора складає
суму в розмірі 39 845,87 грн. Позивач
вважає дії відповідача протиправними
та такими, що порушують умови договору
оренди. Зазначає, що з березня 2014 року
позивач не має доступу до орендованих
приміщень. У зв'язку із неправомірними
діями відповідача позивач вважає, що
йому завдано моральної шкоди, яку він
оцінює в розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 порушено провадження у
справі № 910/17696/14 та призначено розгляд
справи на 11.09.2014.

В судовому засіданні 11.09.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 25.09.2014.

Позивачем 25.09.2014 до відділу діловодства
суду подано клопотання про залучення
до участі у справі третьою особою, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5
посилаючись на те, що остання була
суборендарем частини павільйону за
адресою: АДРЕСА_1, яке
використовувалось нею під кафе.
Позивач вважає, що рішення у даній
справі може вплинути на її права та
обов'язки так як внаслідок незаконних
дій директора ТОВ
«Чорнобильавтосервіс» вона була
позбавлена можливості здійснювати
свою підприємницьку діяльність та
понесла збитки.

Суд розглянувши заявлене клопотання
позивача відмовив в його задоволенні з
огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на
стороні позивача або відповідача - у
залежності від того, з ким із них у неї
існують (або існували) певні правові
відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (ч.
5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних
вимог, має знаходитися з однією зі
сторін у матеріальних правовідносинах,
які в результаті прийняття судом
рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття
рішення з даного господарського спору,
не може вплинути на права або обов'язки
зазначеної позивачем особи, тому
відсутні підстави для її залучення до
участі у справі третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача.

Позивач в судовому засіданні 25.09.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 25.09.2014 відзиві на позовну
заяву проти позову заперечує
посилаючись на наступне. 01.09.2012 між
сторонами укладено договір оренди
приміщень площею 306,4 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Об'єкт
оренди був переданий позивачу за актом
приймання-передачі, в якому зазначено,
що сторони не мають одна до одної
ніяких претензій. Відповідач вказує на
те, що позивач в порушення умов
договору починаючи з вересня 2013 року не
сплачував орендну плату. Відповідач з
даного приводу звертався до позивача,
який обіцяв заплатити пізніше, але в
наступному взагалі відмовився платити
орендну плату. Тому відповідачем 22.03.2013
на адресу позивача було надіслано
повідомлення про розірвання договору
оренди та вимогу звільнити приміщення.
Позивач відповіді не надав. В
подальшому з'ясувалось, що позивач без
жодного попередження та повернення
залишив орендовані приміщення в
березні 2014 року. Вказує на те, що між
сторонами відсутні домовленості щодо
проведення ремонту та відшкодування
його вартості. Вказує на те, що надані
договір підряду та копії чеків на
придбання будівельних матеріалів не
підтверджують здійснення ремонту саме
в орендованих приміщеннях. Зазначає, що
згідно акту про порушення № 14886 від
18.01.2013 складеного ПАТ «Київенерго» за
перевіркою встановлено, що позивач
самовільно підключився до електричної
мережі за орендованою адресою, у
зв'язку з чим відповідно до
наряду-завдання № 34 від 13.02.2013 АЕК
«Київенерго» здійснило відключення.
Крім цього, зазначає, що відповідачем
згоди на передачу позивачем приміщень
в суборенду не надавалось.

В судовому засіданні 25.09.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 09.10.2014.

Позивачем 09.10.2014 до відділу діловодства
суду подано правове обґрунтування
позовних вимог.

В судовому засіданні 09.10.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

01.09.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Чорнобильавтосервіс» (орендодавець)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(орендар) було укладено договір на
оренду тимчасової споруди (павільйон)
№ 1, предметом якого є приміщення
(павільйон) загальною площею 270 кв. м. за
адресою: АДРЕСА_1, зі строком дії до
31.08.2011.

Згідно п. 2.1. договору оренди № 1 від
01.09.2010 вступ орендаря у користування
майном настає одночасно з підписанням
цього договору.

Пунктом 2.4. договору № 1 від 01.09.2010
визначено, що орендар зобов'язаний
використовувати орендоване приміщення
за прямим призначенням, утримувати
приміщення в порядку, передбаченому
санітарними нормами пожежної безпеки.

Згідно з п. 2.5. договору орендар
зобов'язується здійснювати необхідний
поточний ремонт орендованого
приміщення за власний рахунок.

Пунктом 6.4. договору визначено, що
орендар особисто несе
відповідальність за дотримання вимог
Закону України «Про пожежну безпеку».

01.09.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Чорнобильавтосервіс» (орендодавець)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(орендар) було укладено договір оренди
№ 2, предметом якого є оренда
приміщення (павільйон) загальною
площею 306,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, зі
строком дії до 31.08.2012.

Умовами пунктів 2.1.2, 2.1.3., 2.1.4. договору
оренди № 2 від 01.09.2011 визначено, що
орендар зобов'язаний: дотримуватись
санітарних, протипожежних та інших
обов'язкових вимог при експлуатації
орендованого майна; утримувати
орендоване майно в належному стані;
здійснювати поточний ремонт
приміщення.

01.09.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Чорнобильавтосервіс» (орендодавець)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(орендар) було укладено договір оренди
№ 3, предметом якого є приміщення
(павільйон) загальною площею 306,4 кв. м.
за адресою: АДРЕСА_1, зі строком дії до
31.08.2013.

Умовами пунктів 2.1.2, 2.1.3., 2.1.4. договору
оренди № 3 від 01.09.2012 визначено, що
орендар зобов'язаний: дотримуватись
санітарних, протипожежних та інших
обов'язкових вимог при експлуатації
орендованого майна; утримувати
орендоване майно в належному стані;
здійснювати поточний ремонт
приміщення.

Відповідно до частини третьої статті 285
Господарського кодексу України
орендар зобов'язаний берегти
орендоване майно відповідно до умов
договору, запобігаючи його псуванню
або пошкодженню, та своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
зазначає, що договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Позивач зазначає, що в орендованих
приміщеннях в квітні 2011 року сталась
пожежа, наслідки якої позивач
ліквідував в липні 2011 року здійснивши в
приміщеннях ремонт та поніс збитки в
розмірі 132 302,22 грн., які мають бути
відшкодовані відповідачем. В усних
поясненнях позивач зазначив, що ним
було значно поліпшено павільйон.

Статтею 776 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо наймодавець не
провів капітального ремонту речі, що
перешкоджає її використанню
відповідно до призначення та умов
договору, наймач має право:

1) відремонтувати річ, зарахувавши
вартість ремонту в рахунок плати за
користування річчю, або вимагати
відшкодування вартості ремонту;

2) вимагати розірвання договору та
відшкодування збитків.

Позивач доказів звернення до
відповідача з вимогою про
відшкодування вартості ремонту; про
вирішення питання щодо можливості
зарахування вартості ремонту в рахунок
орендної плати за приміщення або з
вимогою про розірвання договору оренди
№ 1 від 01.09.2010, під час дії якого сталась
пожежа, не подав.

Крім того, в наступному укладеному
сторонами договорі № 2 від 01.09.2011 також
не врегульовано питання щодо
відшкодування вартості здійсненого
позивачем ремонту або про вирішення
питання щодо можливості зарахування
вартості ремонту в рахунок орендної
плати за приміщення.

Відповідно до п. 1 ст. 778 Цивільного
кодексу України наймач може поліпшити
річ, яка є предметом договору найму,
лише за згодою наймодавця.

Доказів того, що відповідачем було
надано згоду на здійснення поліпшення
павільйону не подано.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.

Стаття 614 Цивільного кодексу України
зазначає, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Таким чином, з вказаних вище норм
законодавства України вбачається, що
підставою для стягнення з відповідача
на користь позивача збитків у розмірі
132 302,22 грн. є наявність порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 1 від 01.09.2010, що призвело до
виникнення пожежі, та його вина у
виникненні пожежі.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про пожежну безпеку»
(чинний до 01.07.2013), забезпечення
пожежної безпеки підприємств, установ
та організацій покладається на їх
керівників і уповноважених ними осіб,
якщо інше не передбачено відповідним
договором.

Частина друга статті 5 Закону України
«Про пожежну безпеку» (чинний до 01.07.2013)
зазначає, що обов'язки сторін щодо
забезпечення пожежної безпеки
орендованого майна повинні бути
визначені у договорі оренди.

Умовами всіх договорів оренди
обов'язок по утриманню приміщення в
порядку, передбаченому санітарними
нормами пожежної безпеки та обов'язок
дотримання пожежних норм покладено
саме на орендаря - позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
ймовірною причиною пожежі, яка сталася
14.04.2011 в приміщенні павільйону на
АДРЕСА_1 є підпал шляхом занесення
відкритого полум'я всередину
приміщення.

Відповідно до частини четвертої статті
285 Господарського кодексу України
орендар відшкодовує орендодавцю
вартість орендованого майна у разі
відчуження цього майна або його
знищення чи псування з вини орендаря.

Позивачем не подано доказів, що пожежа
сталася з вини відповідача.

Позивач зазначає, що внаслідок
відключення відповідачем приміщень
від електропостачання позивачем
понесено збитки в розмірі 39 845,87 грн. у
вигляді придбання дизельного
генератору та пального для можливості
нормальної роботи павільйону.

Закон України «Про електроенергетику»
визначає, що споживачі енергії це -
суб'єкти господарської діяльності та
фізичні особи, що використовують
енергію для власних потреб на підставі
договору про її продаж та купівлю.

Статтею 26 Закону України «Про
електроенергетику» встановлено, що
споживання енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником.

В матеріалах справи наявний акт про
порушення № 14886 від 18.01.2013, складений
інженером ІкРЕМ «Північний ПАТ
«Київсенерго», яким встановлено, що
споживач при користуванні електричною
енергією за адресою: АДРЕСА_1
самовільно підключився без наявності
договору на поставку електричної
енергії: «Порушення статей 26, 27 Закону
України «Про електроенергетику», п.1.3,
5.1. 6.4 ПКЕЕ - самовільне підключення
струмоприймачів до електричної мережі
енергопостачальника
електропередавальної організації з
метою без облікового споживання
електроенергії. За виявлені порушення
споживачу необхідно 1) сплатити
нарахування згідно Акту порушення 2)
укласти договір на постачання
електроенергії.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про
електроенергетику» правопорушеннями в
електроенергетиці є крадіжка
електричної і теплової енергії,
самовільне підключення до об'єктів
електроенергетики і споживання
енергії без приладів обліку.

Відповідно до наряду-завдання № 34 від
13.02.2013 АЕК «Київенерго» СВП «Енергозбут
Київенерго» здійснено відключення від
опори № 6 за адресою: АДРЕСА_1, підстава -
самовільне підключення до
електромережі без відповідних
дозволів.

Позивачем доказів в підтвердження
наявності укладеного з відповідною
електропостачальною організацією
договору на постачання електроенергії
до павільйону за адресою: АДРЕСА_1 не
подано. Також позивачем не подано
доказів, що саме відповідач здійснив
відключення павільйону від
електропостачання.

Підставою для відшкодування збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі понесених витрат.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих
доказів в підтвердження наявності вини
у відповідача у пожежі та доказів
понесення позивачем витрат за ремонт
приміщення в розмірі 132 302,22 грн.
внаслідок неналежного виконання
зобов'язань відповідача договірних
відносин не подано.

Також позивачем не подано належних та
допустимих доказів в підтвердження
наявності вини у відповідача, що
полягає у відключенні приміщень від
електропостачання та доказів
понесення позивачем витрат в розмірі 39
845,87 грн. внаслідок неналежного
виконання зобов'язань відповідача
договірних відносин.

Отже, позивачем не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями відповідача та
понесеними збитками в загальному
розмірі 172 148,09 грн. саме внаслідок
неналежного виконання відповідачем
договірного зобов'язання.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача 30 000,00 грн. моральної шкоди
задоволенню не підлягають виходячи з
наступного

Позивач зазначає, що неправомірною
бездіяльністю відповідача позивачу
була завдана моральна шкода, тобто
втрати немайнового характеру, яких
позивач зазнав внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, що настали через
незаконну бездіяльність відповідача.
Моральна шкода полягала в тому, що
неправомірною бездіяльністю
відповідача було обмежено право
володіння павільйоном, у необхідності
за рахунок особистого відпочинку
витрачати час на вивчення
законодавства, переписку з
відповідачем, вирішення спору у
судовому порядку, відповідач не бажав
своєчасно розв'язати проблему, чим
принизив честь, гідність і ділову
репутацію позивача, оскільки
відповідач не визнавав і до цього часу
не визнає обов'язковість для нього
дотримуватися норм цивільного
законодавства України. Заподіяну
моральну (немайнову) шкоду позивач
оцінює в 30 000 грн.

Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду встановлені ст. 1167
Цивільного кодексу України, згідно ч. 1
якої моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з частиною першою та другою
статті 23 Цивільного кодексу України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» також
визначено:

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків .

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись з вимогою про
відшкодування моральної шкоди позивач
не надав суду жодних доказів, які б
свідчили про перенесення душевних
страждань, приниження ділової
репутації позивача або наявності втрат
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням його ділової
репутації, вчинення дій, спрямованих на
зниження престижу чи підрив довіри до
діяльності позивача.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи ту обставину, що позивач не
надав суду доказів заподіяння
(наявності) моральної шкоди та в чому
вона полягає, позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 30 000 грн. є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про зобов'язання
відповідача усунути перешкоди в
користуванні павільйоном слід
зазначити наступне

Позивачем будь-яких доказів того, що
відповідач чинить перешкоди у
користуванні павільйоном не подано.

Умовами п. 2.3.3. договору № 3 від 01.09.2012
передбачено, що орендар має право за
згодою орендодавця передавати
орендоване приміщення (його частину) в
суборенду іншим особам.

Будь-яких доказів в підтвердження того,
що відповідач надав згоду позивачу на
укладення договору про суборенду
павільйону або частини не подано.

Разом з цим, в матеріалах справи
наявний укладений 01.09.2012 між позивачем
та Фізичною особо - підприємцем ОСОБА_5
договір суборенди за № 3/2, відповідно
до якого позивач передав частину
павільйону площею 112,7 кв. м. в суборенду.

Умовами п. 5.2. договору № 3 від 01.09.2012
передбачено, що договір може бути
розірваний за ініціативою орендодавця
в односторонньому порядку у випадках
порушення орендарем обов'язків щодо
орендної плати більш ніж на місяць.

Стаття 651 Цивільного кодексу України
встановлює, що у разі односторонньої
відмови від договору у повному обсязі
або частково, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є розірваним або
зміненим.

Частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу
України передбачено право наймодавця
відмовитись від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд.

В матеріалах справи наявне
повідомлення відповідача від 22.03.2013,
адресоване позивачу, про розірвання
договору № 3 від 01.09.2012 та про
повернення приміщення, оскільки в
порушення умов договору позивач не
сплачує орендні платежі протягом трьох
місяців та передав приміщення без
згоди відповідача в суборенду.

Згідно п. 2 ст. 782 Цивільного кодексу
України у разі відмови наймодавця від
договору найму договір є розірваним з
моменту одержання наймачем
повідомлення наймодавця про відмову
від договору.

В якості доказів направлення даного
повідомлення позивачу подано
повідомленням про вручення поштового
відправлення 30.03.2013.

Позивачем належними доказами не
доведено, що останньому повідомлення
про розірвання договору не було
надіслана, оскільки матеріали справи
не містять відповідної довідки органу
поштового зв'язку, що кореспонденція
від відповідача на адресу позивача не
надходила.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного
законодавства України правовою
підставою користування певним майном є
відповідний договір оренди.

Оскільки, договір оренди розірваний,
позивач втратив статус орендаря, а тому
є безпідставним захист його права на
орендоване майно.

Таким чином, позовні вимоги про
зобов'язання відповідача не чинити
перешкод в користуванні орендованим
майном (павільйоном) загальною площею
306,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення збитків.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.10.2014.

Суддя
В.В.Сівакова