ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
Справа № 915/1400/14

за позовом приватного підприємства
"Миколаїввтормет", 54055, м. Миколаїв, вул.
Дзержинського, 51-а, кв. 41

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Зерноприймальний
комплекс "Інтерагротранс", 54025, м.
Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 117

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Миколаївський
олійноекстракційний завод", 54025, м.
Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 117

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя А.П. Алексєєв

Представники сторін:

від позивача - Сафронов Ю.І., дов. б/н від
12.04.2014 року.

від відповідачів - Лях Н.В., дов. б/н від
09.09.2014 року.

Суть спору: позивач звернувся до
суду із позовом, у якому просив суд
зобов'язати відповідачів забезпечити
безперешкодний доступ працівників
позивача на їхню територію (54025,
Миколаївська область, місто Миколаїв,
проспект Героїв Сталінграду, будинок,
117) для розукомплектування по елементам
та вивезення придбаного на аукціоні
державного майна - під'їзної колії ДП
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" за
окремими елементами, а саме стрілочні
переводи, рейки, шпали, костилі,
накладки, підкладки, стикові болти.
Також позивач просив покласти судовий
збір на відповідачів.

Із змісту позову вбачається, що
позивач придбав на аукціоні з
примусового продажу майна боржника - ДП
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара"
елементи залізничної колії, що
підтверджується відповідними актами
державного виконавця про примусову
реалізацію майна. При демонтажі
залізничної колії позивачем
встановлено, що вона заходить на
територію з адресою, за якою
зареєстровані відповідачі. При
намаганні працівників позивача
потрапити на територію відповідачів
для розукомплектування та вивезення
придбаного майна вони отримали відмову
працівників охорони території, про що
директором позивача було складено
відповідний акт. Таким чином, позивач,
як власник придбаного майна, вважає що
бездіяльністю відповідачів по не
пропущенню на територію порушується
його право власності стосовно
придбаного майна, у зв'язку із чим
звернувся до суду за його захистом.

Представник відповідачів надала
заперечення на позовну заяву, у якому
зазначено, що на території
відповідачів за адресою зазначеною
позивачем відсутнє майно вказане в
актах державного виконавця про
примусову реалізацію майна. Крім того,
на думку представника відповідачів,
позивачем не надано належних доказів
зберігання придбаного майна на
території відповідачів, а за
відсутності офіційного звернення
позивача до відповідача стосовно
порушеного позивачем питання вважає,
що між позивачем та відповідачами
відсутній спір як такий, з огляду на що
відсутні і підстави для пред'явлення
позову. Крім того, на думку
представника відповідачів позивачем
не вірно обрано спосіб захисту права
власності на придбане майно,
пред'явивши вимогу щодо зобов'язання
відповідачів вчинити певні дії. З
огляду не це, представник відповідачів
просила відмовити у задоволенні позову
повністю.

01.09.2014 року ухвалою суду було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд по суті на 17.09.2014
року та зобов'язано позивача, зокрема,
надати судові докази розташування
придбаного майна за адресою: 54025,
Миколаївська область, місто Миколаїв,
проспект Героїв Сталінграду, будинок,
117.

17.09.2014 року при перевірці
виконання позивачем вимог ухвали суду
від 01.09.2014 року було встановлено, що
вимоги ухвали суду в частині надання
судові доказів розташування
придбаного майна за адресою: 54025,
Миколаївська область, місто Миколаїв,
проспект Героїв Сталінграду, будинок,
117 позивачем виконано не було. Жодних
пояснень стосовно поважності причини
невиконання ухвали суду представником
позивача надано не було. Тому, при
вирішенні справи по суті суд
виходитиме з матеріалів доданих
позивачем до позовної заяви.

В ході судового засідання
представником позивача було заявлено 2
клопотання:

- про витребування з комунального
підприємства "ММБТІ" копії технічного
паспорту на нерухоме майно (земельну
ділянку), яке розташоване по проспекту
Героїв Сталінграду, будинок, 117 у м.
Миколаєві.

- про залучення у справу відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Миколаївській області в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
боці позивача.

Розгляд першого клопотання щодо
витребування документів суд залишив на
наступне судове засідання, вважаючи
його передчасним, у зв'язку із
невиконанням позивачем вимог ухвали
суду від 01.09.2014 року, роз'яснивши право
представнику позивача на його повторне
оголошення протягом усього часу
розгляду справи.

По другому клопотанню щодо
залучення до справи третьої особи
судом з урахуванням думки представника
відповідачів було відмовлено в зв'язку
із тим, що представником позивача
відповідно до ст. 27 ГПК України не було
належним чином обґрунтовано про
можливість впливу рішення суду по
даній справі на права та обов'язки
відділу УДВС ГУЮ у Миколаївській
області.

Після розгляду клопотань судом
було розпочато слухання справи по суті.

17.09.2014 року за результатами
судового засідання розгляд справи було
відкладено на 01.10.2014 року та зобов'язано
позивача надати:

- письмові пояснення із
підтверджуючими доказами, про те яким
саме чином позивач дізнався про
перебування придбаного майна за
адресою, зазначеною у позовній заяві;

- на підтвердження наявності
спору письмові пояснення із
підтверджуючими доказами чи звертався
позивач до відповідачів у письмовій
формі з проханням забезпечення доступу
до придбаного майна.

Крім того, ухвалою суду було
зобов'язано відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області:

- представити судові інформацію
про дату і місце передачі приватному
підприємству "Миколаїввтормет" майна
(частин залізничної колії та
обладнання) ДП "Суднобудівний завод ім.
61-го Комунара", яке було реалізоване на
аукціоні 31.10.2013 року для визначення
судом моменту переходу права власності
до покупця.

- надати письмову інформацію про
нормативно-правові акти, якими
керувався державний виконавець під час
здійснення процедури реалізації майна
з аукціону.

01.10.2014 року при перевірці судом
виконання вимог ухвали суду було
встановлено наступне.

З приводу першого питання щодо
надання письмових пояснень із
підтверджуючими доказами, про те яким
саме чином позивач дізнався про
розташування придбаного майна за
адресою, зазначеною у позовній заяві,
представник позивача надав письмові
пояснення, в яких зазначається, що він
(представник позивача) дізнався про
розташування придбаного майна на
території відповідачів зі слів
директора позивача. Проте, суд в ухвалі
зажадав пояснень позивача про те, саме
як він (позивач) дізнався про
розташування придбаного майна на
території відповідачів, а не як був
обізнаний про це представник позивача.

З приводу підтвердження
наявності спору між сторонами
відповідним письмовим зверненням до
відповідачів представник позивача у
письмових поясненнях повідомив, що
таке звернення не є обов'язковим за
законодавством і, до того ж, таке
звернення надало б додатковий час
відповідачам на розкрадання майна
позивача.

З огляду на зміст пояснень
представника позивача встановлено, що
вимоги ухвали суду щодо надання
письмових пояснень із підтверджуючими
доказами, про те яким саме чином
позивач дізнався про перебування
придбаного майна за адресою,
зазначеною у позовній заяві, не
виконано, а стосовно другої вимоги
позивач повідомив щодо із письмовим
зверненням до відповідачів з приводу
витребування придбаного майна позивач
не звертався.

У судовому засіданні представник
позивача звернувся до суду з
клопотанням про долучення до
матеріалів справи в якості доказів
низки документів. При цьому, в
клопотанні не має посилання не те, які
обставини ними підтверджуються.

Клопотання представника позивача
судом було розглянуте та матеріали
долучені до справи. Проте, судом було
роз'яснено представнику позивача, що
суд не розглядатиме надані матеріали в
якості доказів з огляду на те, що вони
не відповідають вимогам ч. 2 ст. 36 ГПК
України.

Також у судовому засіданні
представником позивача було заявлене
клопотання щодо огляду речових доказів
- елементів під'їзної колії за місцем їх
розташування.

Розгляд даного клопотання було
відкладено, у зв'язку із невиконанням
позивачем вимог ухвали суду від 01.09.2014
року, та роз'яснено право представнику
позивача на його повторне оголошення
протягом усього часу розгляду справи.

За результатами судового
засідання суд встановив, що відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області не виконано
вимог ухвали суду від 17.09.2014 року
стосовно представлення судові
письмової інформації. Згідно даних
офіційного сайту ДП "Укрпошта" ухвала
суду відділом примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області від 17.09.2014 року отримана.

Таким чином, ухвала суду від 17.09.2014
року залишається не виконаною, а
інформація, яка запитувалася судом для
розгляду справи, не наданою.

Тому, суд дійшов висновку про
необхідність направлення листа на
адресу відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області щодо обов'язкового виконання
вимог ухвали суду від 17.09.2014 року.

Крім того, за результатами
судового засідання суд дійшов висновку
про необхідність витребування у
приватного підприємства
"спеціалізоване підприємство "Юстиція"
(організатора аукціону з продажу
державного майна) письмової інформації
щодо проведення продажу майна на
користь ПП "Миколаїввтормет" із
зазначенням місця його зберігання на
дату проведення аукціону, дати та місця
передачі майна покупцю.

Ухвалою суду від 01.10.2014 року
розгляд справи було відкладено на
13.10.2014 року.

13.10.2014 року у судовому засіданні
було встановлено, що надійшла
відповідь з відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Миколаївській області за №02.1-24/5814 від
29.09.2014 року.

З боку приватного підприємства
"спеціалізоване підприємство "Юстиція"
вимоги ухвали виконані не були. При
цьому, представником відповідачів було
надано інформацію з офіційного сайту
Держреєстру з приводу припинення
діяльності даного підприємства з липня
2014 року.

У судовому засіданні
представником позивача були заявлені
клопотання про:

- залучення у справу в якості
співвідповідачів відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Миколаївській
області та Миколаївської філії ПП
"Cпеціалізоване підприємство "Юстиція".

- призначення по справі
комплексної судової економічної та
будівельно-технічної експертизи.

За результатами розгляду
зазначених клопотань судом вони були
відхилені як необґрунтовані.

13.10.2014 року за результатами
розгляду справи судом було проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Обставини справи:

31.10.2013 року позивач став
переможцем аукціону проведеного
Миколаївською філією приватного
підприємства "Спеціалізоване
підприємство "Юстиція" з приводу
реалізації майна державного
підприємства "Суднобудівний завод ім. 61
Комунара".

Як вбачається з наданих позивачем
актів від 11.11.2013 року державного
виконавця про примусову реалізацію
арештованого рухомого майна на
аукціоні (дев'ять актів) позивач
придбав стрілочні переводи в
розукомплектованому стані, стикові
болти, накладки, підкладки типу КБ,
залізобетонні шпали, костилі,
підкладки типу ДО, рейки типу Р50, рейки
типу Р43.

Розташування придбаного з
аукціону майна на території
відповідачів за адресою: м.Миколаїв, пр.
Героїв Сталінграду, 117 позивач
обґрунтував доданими до позову
фотокопією схеми частини залізничної
під'їзної колії ДП "Суднобудівний завод
ім. 61 Комунара", яка примикає до ст.
Тернівка, а також фотокопією документу
під назвою "продольный профиль и
развернутый план подъезного пути
завода ім. 61-Комуннара по станции
Терновка-Николаевская Одесской ж.д."

Місцезнаходження відповідачів за
адресою: м. Миколаїв, пр. Героїв
Сталінграду, 117 позивач обґрунтував,
надавши роздруківки з мережі Інтернет
щодо даних з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців по відповідачам.

Факт не допуску відповідачами
працівників позивача на територію
позивач обґрунтував актом від 14.08.2014
року, згідно якого директор позивача
Ткаченко В.В. та свідок ОСОБА_4
засвідчили відмову працівників
охорони відповідачів допустити
працівників позивача на територію для
розукомплектування по елементам та
вивезення з території придбаного на
аукціоні майна.

Відповідно до ст. 4-3 судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності; сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

- поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

В необхідних випадках на вимогу
судді пояснення представників сторін
та інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі, мають бути викладені
письмово.

Згідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Розглянувши вимоги позивача та
представлені докази на підтвердження
викладених обставин, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно встановленою підвідомчістю
господарських справи за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Таким чином, виходячи з положень
ст. 1 ГПК України, позивач зобов'язаний
довести, що на дату пред'явлення
позовної заяви до суду порушено його
право власності на придбане з аукціону
майно, а саме, що позивач є власником
відповідного майна і це майно
незаконно перебуває у відповідачів,
проти його волі.

Як зазначалося вище наявність у
позивача права власності на відповідне
майно (частин залізничної колії)
позивач підтвердив актами державного
виконавця про примусову реалізацію
майна.

При цьому, при вивченні змісту
зазначених актів не можна встановити
місце розташування придбаного
позивачем майна та відповідальної
особи, на зберіганні якої воно
перебувало.

Не можна також визначити
місцезнаходження майна, виходячи з
листа відділу примусового виконання
рішень УДВС ГУЮ у Миколаївській
області за №02.1-24/5814 від 29.09.2014 року.

У доданих до позову графічних
матеріалах - фотокопії схеми частини
залізничної під'їзної колії ДП
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара",
яка примикає до ст. Тернівка, а також
фотокопії документу під назвою
"продольный профиль и развернутый план
подъезного пути завода ім. 61-Комуннара
по станции Терновка-Николаевская
Одесской ж.д." не міститься даних про
розташування елементів залізничної
колії по пр. Героїв Сталінграду, 117 у м.
Миколаєві. Крім того, позивачем не
зазначено походження цих матеріалів та
як наслідок їх належність в якості
доказів.

До того ж, як вбачається з актів
про примусову реалізацію майна позивач
придбав саме елементи залізничної
колії (речі з родовими ознаками ст. 184 ЦК
України), а не залізничну колію, яка
може бути розташована на окремій
земельній ділянці, в тому числі на
земельній ділянці по проспекту героїв
Сталінграду, 117 у м. Миколаєві.

Із матеріалів справи вбачається
що позивач письмово не звертався до
відповідачів з приводу витребування
належного йому майна із зазначенням
підстав набуття права власності.

Доданий до позову акт про
недопущення на територію суд не може
прийняти як належний доказ факту
відмови відповідачів допустити до
відповідного майна з огляду на те, що
його було складено в односторонньому
порядку представниками позивача без
залучення відповідачів або їх
повідомлення про це.

Отже, суд дійшов висновку про те,
що позивачем не доведено факту
незаконного заволодіння відповідачами
придбаним майном, власником якого є
позивач, а також наявності між
сторонами спору станом на дату
пред'явлення позовної заяви.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити про те, що позивач обрав
невірний спосіб захисту права
власності.

Відповідно до приписів ст. ст. 387
та 388 ЦК України власник вправі
витребувати належне йому майно від
особи, яка незаконно заволоділа ним або
від добросовісного набувача за певних
обставин.

Проте. відповідач заявив позовну
вимогу, згідно якої просив суд
зобов'язати відповідачів допустити
працівників позивача на територію
відповідачів, що не відповідає способу
захисту права власності зазначеному у
ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Проте, звертаючись до суду з
вимогою про витребування майна на
підставі ст. 387, 388 ЦК України позивач
зобов'язаний буде довести факт
незаконного заволодіння майном
відповідною особою або наявність
обставин, за яких майно може бути
витребуване у добросовісного набувача.

Таким чином, за результатами
розгляду справи позивачем не було
доведено судові наявність порушення
права власності на придбане майно з
боку відповідачів на дату пред'явлення
позову до суду та фактичного
розташування майна позивача за
адресою: м.Миколаїв, проспект Героїв
Сталінграду, 117.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку.

Повний текст рішення складений та
підписаний 17.10.2014 року.

Суддя
А.П. Алексєєв