ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.14р. Справа № 904/6627/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"РЕСПЕКТ"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 302 710,43 грн. за договором
суборенди

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Давиденко Д.І., довіреність
№б/н від 01.07.14р.

Відповідача - не з'явився (про час і
місце засідання суду сповіщений
належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з
Відповідача 302 710,43 грн. за договором
суборенди, з яких: 295 213,06 грн. - основного
боргу, 5 884,35 грн. - пені (штрафні санкції
у розмірі облікової ставки НБУ), 1 613,02
грн. - 3 % річних (за користування чужими
коштами), господарські витрати у
розмірі 6 054,21 грн. - покласти на
Відповідача.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
Відповідачем договірних зобов'язань у
частині оплати за суборенду
приміщення, витрат з технічного
обслуговування об'єкту найму,
комунальних платежів.

Крім того, Позивач просив суд вжити
заходів забезпечення позову, шляхом
накладення арешту на грошові кошти,
рухоме, нерухоме майно Відповідача.
Подана заява мотивована припущенням,
що невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, що грошові
кошти, які знаходяться на рахунках
Відповідача можуть зникнути або
зменшитись у кількості на момент
виконання рішення, тому вказані заходи
направлені на попередження порушень
майнових прав та охоронюваних законом
інтересів Позивача. Розмір позовних
вимог носить достатньо істотний для
Позивача характер та існує велика
вірогідність того, що Відповідач не
погасить суму заборгованості, оскільки
неодноразово ухилявся і ухиляється від
погашення боргу.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, документи витребувані
судом чи докази відсутності боргу на
час розгляду справи господарському
суду не надав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України,
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника Позивача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.11.2013р. сторонами укладено договір
суборенди № 20/11/2013 (далі - Договір), за
яким Позивач (Орендар), передав, а
Відповідач (Суборендар), прийняв в
строкове платне володіння та
користування на умовах суборенди
приміщення з обладнанням згідно зі
специфікацією (далі - об'єкт суборенди),
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач користується вказаним
приміщенням на підставі Договору ДА-146
оренди приміщень комерційного
призначення в Торговому Комплексі
"ПАССАЖ" від 21.03.2012р.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.2. Договору
суборенди, за користування Об'єктом
суборенди Суборендар сплачує Орендарю
суборендну плату, незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності у розмірі 109 544,79 грн. за
кожен місяць терміну суборенди, у тому
числі ПДВ - 18 257,65 грн. Суборенда
сплачується в безготівковому порядку
шляхом перерахування суми, зазначеної
у п. 4.1 цього Договору на поточний
рахунок Орендаря щомісячно не пізніше
5-го числа поточного місяця.

Крім того, п. 4.6. Договору сторони
погодили, що Суборендар додатково
компенсує Орендарю витрати з
технічного обслуговування об'єкту
найму, комунальні платежі, послуги
телефонного зв'язку, Інтернету та інші
витрати, пов'язані з користуванням
приміщення згідно з виставленими
рахунками.

22.11.2013р. сторонами підписано Акт
приймання-передачі приміщення,
відповідно до якого Орендар передав, а
Суборендар прийняв приміщення у
тимчасове володіння та користування за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 255,9
м2. Технічний стан об'єкту оренди:
добрий. Суборендар та Орендар один до
одного претензій не мають.

За даними Позивача, до травня 2014р.
Відповідач сплачувала усі необхідні
платежі за Договором на користь
Позивача. Починаючи з травня 2014р.
Відповідач припинила сплачувати
належні за Договором платежі.

27.07.2014р., за згодою сторін, Договір
достроково розірвано. У цей же день
сторони підписали Акт
приймання-передачі приміщення, за яким
Відповідач передав, а Позивач прийняв
приміщення.

Станом на 27.07.2014р. Відповідач має борг
перед Позивачем за Договором у розмірі
295 213,06 грн. Сторонами підписано Акт
звіряння взаємних розрахунків, яким
Відповідач фактично визнав суму боргу.

Крім того, сторонами підписані Акти
здачі-прийняття робіт, якими
Відповідач, також, фактично
підтверджує наявність заборгованості
за період з 01.05.14р.по 27.07.14р.

За даними Позивача, він неодноразово
звертався до Відповідача з вимогою
сплатити заборгованість за надані
належним чином послуги, але Відповідач
жодним чином не реагує на ці вимоги.

Таким чином, станом на день розгляду
справи судом, Відповідач перед
Позивачем за Договором має
заборгованість у розмірі 295 213,06 грн.
основного боргу. До того ж, на
прострочений борг Відповідача,
Позивач, посилаючись на п. 7.1 Договору
та ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахував
Відповідачу пеню - 5 884,35 грн. за період
прострочення з 06.05.14р. по 18.08.14р. та 3 %
річних - 1 613,02 грн. за цей же період.

Наведене стало причиною звернення
Позивачем з позовом та є предметом
спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором
найму (оренди) наймодавець передає
або зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 762 ЦК країни за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст. 629 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання, шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду доказів
відсутності боргу чи контррозрахунку
стягуваної суми.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчинюється у письмовій
формі.

Тобто, законодавством передбачено, що
сплата неустойки (пені) повинна
вчиняться у письмовій формі (тобто
повинна бути встановлена в договорі),
тому відповідні вимоги позивача щодо
порядку нарахування і стягнення пені
повинні бути передбачені умовами
договору та зафіксовані у письмовій
формі.

Умовами договору не передбачено
відповідальність Відповідача у
вигляді сплати пені (штрафні санкції у
розмірі облікової ставки НБУ, як вказує
Позивач у позовній заяві).

Посилання Позивача на п. 7.1 Договору
судом не приймаються.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню у розмірі: 295 213,06 грн. -
основного боргу, 1 613,02 грн. - 3 % річних,
решта позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на сторін, пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу забезпечення позову (постанова
пленуму ВГСУ України від 26.12.11р. за № 16).

Належних та допустимих доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування заходів
забезпечення позову Позивачем не
додано. За викладених обставин,
клопотання Позивача про забезпечення
позову, шляхом накладення арешту на
грошові кошти, рухоме, нерухоме майно
Відповідача, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 66, 67, 75, 82-84, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_2 (код НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"РЕСПЕКТ", 02660, м.Київ, провулок
Червоногвардійський, будинок 2, літера
"А", офіс 15 (код 330 589 06) 295 213,06 грн. -боргу, 1
613,02 грн. - 3 % річних, 5 936,52 грн. - судового
збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане_______________