ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
Справа № 910/13809/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого судді Чевгуза О.В.,
при секретарі судового засідання
Олійник І.С., за участю представників:

від позивача: Виноградова О.В. -
представник за довіреністю,

від відповідача: представник не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«УКРПРЕСДИСТРИБУЦІЯ», м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «УКРПРЕС», м. Черкаси

про стягнення 14201 грн. 16 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«УКРПРЕСДИСТРИБУЦІЯ» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом, у якому просить стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю «УКРПРЕС» 17360 грн. 14
коп. заборгованості на підставі
договору поставки продукції
періодичного друкованого засобу
масової інформації №030112/63 від 03.01.2012.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 порушено провадження у
справі.

31.07.2014 від позивача надійшла заява про
зменшення позивних вимог, відповідно
до якої він просить стягнути з
відповідача 13000,00 грн. основного боргу,
998,47 грн. пені, 202,69 грн. три процента
річних.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.08.2014 матеріали справи
направлені за підсудністю до
господарського суду Черкаської
області.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 15.09.2014 справу
прийнято до провадження.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила
задовольнити.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи за місцем його державної
реєстрації, його представник без
поважних причин в судове засідання не
з'явився, відзив на позов не надав, що не
перешкоджає розгляду справи по суті у
його відсутності за наявними в справі
матеріалами.

Суд ухвалює заяву про зменшення
позовних вимог, надану представником
позивача, прийняти до розгляду,
оскільки вона подана в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) та не
порушує прав сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

У судовому засіданні 21.10.2014 згідно з ст.
85 ГПК України було оголошено вступну та
резолютивну частини судового рішення.

Заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, дослідивши
наявні у справі докази, суд вважає, що
позов підлягає до повного задоволення,
виходячи з наступного.

03 січня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Укрпрес»
(покупець за договором, відповідач по
справі) в особі в.о. директора Гудзь Н.К.
та товариством з обмеженою
відповідальністю
«УКРПРЕСДИСТРИБУЦІЯ» (постачальник за
договором, позивач по справі) в особі
директора Космачової С.А. було укладено
договір поставки продукції
періодичного друкованого засобу
масової інформації (далі - договір).

Згідно з умовами договору постачальник
зобов'язується передати продукцію
періодичного друкованого засобу
масової інформації (надалі - продукція)
у власність покупця для її подальшої
реалізації споживачам через мережу
розповсюджування покупця, а покупець
зобов'язується прийняти продукцію та
оплатити її на умовах визначених цим
договором (п. 1.1 договору).

Найменування, асортимент, кількість
продукції в упаковці, умови оплати
покупцем за продукцію, ціна за одиницю
продукції, рекомендована ціна для
подальшого продажу продукції покупцем
споживачам та інші суттєві умови
визначаються в додатку (специфікація),
що є невід'ємною частиною цього
договору. Покупець бере на себе
зобов'язання зі збуту товарів у повному
асортименті (п. 1.2 договору).

Передача та прийняття продукції по
кількості та якості відбувається
представниками сторін та оформлюється
згідно з видаткової накладної
(накладних) шляхом її підписання
відповідними представниками та
скріпленням печатками сторін. Всі
претензії щодо кількості та якості
продукції під час її прийняття
оформлюються відповідним актом, який
підписується представниками та
скріплюється печаткою покупця, і
підписується представником
перевізника постачальника (п. 2.6
договору).

Термін та порядок оплати за продукцію
здійснюється покупцем відповідно до
умов, визначених в відповідному
додатку до цього договору (п. 3.1
договору).

Повернення частини продукції
(ремісійних лімітів) покупцем
постачальнику можливо в межах та
строках визначених в відповідному
додатку, який є невід'ємною частиною
даного договору. Але в будь-якому разі,
якщо на протязі 3-х місяців ремісійні
ліміти будуть більше ніж 30%
постачальник має право зменшити обсяг
поставки видань без узгодження з
покупцем (п. 2.8 договору).

За повернення покупцем ремісійних
лімітів постачальнику несе
відповідальність покупець, який
самостійно формує та здійснює
повернення на протязі 14 днів з дня
закінчення продажу видань. Сторони
можуть домовитись про повернення
непроданих видань одночасно з
відвантаженням наступних (п. 2.9
договору).

Згідно з п. 2.14 договору підставою для
зменшення боргу покупця перед
постачальником на суму ремісійних
лімітів може бути лише фізичне
отримання постачальником ремісійних
лімітів та накладної на повернення на
них з конкретною інформацією щодо
найменування видань, їх номерів,
кількості, ціни відвантаження та
загальної вартості ремісійних лімітів.

За весь час співпраці за договором
постачальник в повному обсязі
виконував взяті на себе зобов'язання -
здійснював поставку продукції, що
підтверджується видатковими
накладними (а.с. 37-83).

Відповідач припинив здійснення оплати
вартості переданої продукції та станом
на день звернення до суду позивача з
позовом основний борг становив 14416,00
грн.

Позивачем згідно з п. 5.4. договору
вживалися заходи досудового
врегулювання спору: 11.06.2014 на адресу
відповідача направлено лист з
проханням сплатити борг.

Відповідач борг не сплатив, тому
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу за укладеним між
сторонами договором, у примусовому
порядку. Крім того, позивач просив
стягнути 833,18 грн. пені та 2110,96 грн. три
процента річних.

22.07.2014 та 24.07.2014 відповідач частково
сплатив борг та провів повернення
продукції.

Відтак, позивач зменшивши розмір
позовних вимог, просить стягнути з
відповідача 13000,00 грн. основного боргу,
998,47 грн. пені та 202,69 грн. три процента
річних.

Договірні відносини, що виникли між
сторонами, по своїй правовій природі
мають ознаки договору поставки.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 Господарського кодексу
України (далі - ГК України).

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30 ГК
України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 662 ЦК України
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується
частина 1 статті 193 ГК України,
відповідно до якої суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 статті 193 ГК України, статті
525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з
вимогами статті 629 ЦК України щодо
обов'язковості договору для виконання
сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Після прийняття товару відповідач не
сплатив за нього в повному обсязі, в
обумовлені строки, що передбачено
договором, тобто порушив свої
зобов'язання.

На підставі вищевказаного, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 13000 грн. 00 коп.
обґрунтованими, доведеними наявними в
матеріалах справи доказами, а
відповідно таким, що підлягають до
задоволення.

Згідно з п. 5.1 договору позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ в сумі
998 грн. 47 коп.

Пеня позивачем нарахована в межах
строку передбаченого статтею 232 ГК
України, з врахуванням заборгованості
за період її нарахування. Позов в цій
частині позовних вимог підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК
України кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Статтею 218 ГК України визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, не звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання з причин відсутності
необхідних коштів.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Враховуючи наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, позивачем нараховані 202
грн. 69 коп. три проценти річних, які той
просить стягнути у судовому порядку.

Розрахунки трьох процентів річних
позивачем вчиненні вірно, відповідають
вимогам чинного законодавства та
фактичним обставинам справи та
підлягають стягненню з відповідача у
заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову, а
саме 1827 грн. 00 коп. судового збору,
оскільки позов задоволено повністю, а
спір виник з вини відповідача по
справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрпрес» (вул.
Смілянська, 161, м. Черкаси, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю
«УКРПРЕСДИСТРИБУЦІЯ» (пр-т
Ак.Палладіна, 44, м. Київ ):
13000 грн. 00 коп. основного боргу за
договором поставки продукції
періодичного друкованого засобу
масової інформації №030112/63 від 03.01.2012, 998
грн. 47 коп. пені, 202 грн. 69 коп. три
процента річних, 1827 грн. 00 коп. витрат зі
сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 28 жовтня 2014 року

Суддя
О.В. Чевгуз