ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.14р. Справа № 904/7019/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АПК Украгро", с.
Левенцівка, Новомосковський район,
Дніпропетровська область

до Дочірнього підприємства Державної
акціонерної компанії "Хліб України"
Павлоградський комбінат
хлібопродуктів, м. Павлоград,
Дніпропетровська область

за участю Прокуратури
Дніпропетровської області, м.
Дніпропетровськ

про визнання неукладеним договору

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: Поух Д.А., дов .№б/н від
11.08.2014 року;

від відповідача: Кондус Л.І., дов. №б/н
від 12.05.2014 року;

від прокурора: Афанасенко К.В. посв. №
312 від 19.12.2011 року;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АПК Украгро"
(далі-Позивач) звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Дочірнього
підприємства Державної акціонерної
компанії "Хліб України" Павлоградський
комбінат хлібопродуктів
(далі-Відповідач) в якому просить суд
визнати неукладеним Договір
складського зберігання зерна №1 від
17.06.2013 року між Позивачем та
Відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю в змісті спірного Договору
складського зберігання зерна №1 від
17.06.2013 року узгодження всіх істотних
умов, а саме не включає ціну товару та
залікову вагу предмету Договору.

14.10.2014 року на адресу суду відповідно до
вимог ст.. 29 ГПК України, ст.ст.35, 36-1
Закону України "Про прокуратуру"
надійшло повідомлення прокурора про
участь у справу №904/7019/14 на стороні
Відповідача.

28.10.2014 року Прокурор направив на адресу
суду пояснення по суті позовних вимог,
відповідно до яких вказує, що позовні
вимоги Позивача є такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства, у зв'язку з чим, вони не
підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник
Позивача підтримуючи позовні вимоги
надав суду клопотання про зупинення
провадження у справі з підстав подачі
позову Відповідачем (розпорядником
майна) до Павлоградського
міськрайонного суду про визнання
договору складського зберігання зерна
№1 від 17.06.2013 року недійсним, що
підтверджується ухвалою
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 08.09.2014
року по справі №185/8727/14-ц. Позивач
вважає, що в ході вирішення цивільного
спору будуть встановлені факти, що
матимуть преюдиційне значення для
вирішення даного господарського спору.

Відповідач у судове засідання відзив
на позов та документи витребувані
ухвалою господарського суду не надав.
Заперечив проти клопотання Позивача
вказуючи, що розгляд цивільної справи
не має будь-якого преюдиційного
значення при вирішенні вказаної
справи, просив розглянути справу по
суті та в задоволенні позову відмовити
в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні
підтримав свої доводи викладені в
поясненнях, просить суд в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши клопотання Позивача
стосовно зупинення провадження у
справі з підстав подачі позову
Відповідачем (розпорядником майна) до
Павлоградського міськрайонного суду
про визнання договору складського
зберігання зерна №1 від 17.06.2013 року
недійсним, суд не вбачає підстав для
його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Отже обов'язок господарського суду
щодо зупинення провадження у справі
виникає у разі пов'язаності справи, яка
розглядається, зі справою, що
розглядається іншим судом, а також
неможливості розгляду справи до
вирішення взаємопов'язаного спору.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. При
цьому ці обставини повинні бути такими,
що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. При цьому йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи.

Предметом розгляду у справі №904/7019/14 є
визнання неукладеним Договору
складського зберігання зерна №1 від
17.06.2013 року підписаного між Позивачем
та Відповідачем, а по справі №185/8727/14-ц
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області предметом
позовних вимог є визнання Договору
складського зберігання зерна №1 від
17.06.2013 року недійсним. Тобто предмет
розгляду вказаних справ є різним.
З'ясування обставин в ході розгляду
цивільної справи, ніяким чином не може
впливати на оцінку доказів, якими
сторони обґрунтовують свої доводи у
даній справі.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника Позивача,
Відповідача та прокурора, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2013 року між Державним підприємством
Державною акціонерною компанією "Хліб
України" Павлоградський комбінат
хлібопродуктів (далі-Зерновий склад) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АПК Украгро"
(далі-Поклажодавець) був укладений
Договір №1 складського зберігання
зерна (далі-Договір), відповідно до умов
якого Поклажодавець зобов'язується
передати, а Зерновий склад
зобов'язується прийняти на зберігання
зернові, зернобобові та олійні
культури урожаю 2013 року та в
установлений строк повернути їх
Поклажодавцю або особі, зазначеній ним
як одержувач, відповідно до якісних
показників, передбачених Договором.

З вказаного Договору вбачається, що за
своєю правовою природою він є
договором зберігання, який є підставою
для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань,
відносини за яким регулюються главою 66
Цивільного кодексу України, а також,
відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. (ст.627 ЦК України).

За статтею 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За правилами Господарського кодексу
України зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Як вбачається з Договору та додатків до
нього, сторони узгодили його ціну, а
саме пунктом 6.1 Договору передбачено,
що розмір плати за зберігання зерна і
надання додаткових послуг
визначається за діючими тарифами, які
затверджені Зерновим складом та
погоджені з ДАК "Хліб України", згідно з
Додатком 1 до Договору, який є його
невід'ємною частиною.

Згідно Додатку 1 до Договору, сторони
погодили перелік та вартість послуг ДП
ДАК "Хліб України" Павлоградський
комбінат хлібопродуктів, а також
договірні тарифи, за якими
здійснюється оплата послуг останнього.
(а.с. 19-21).

Отже з вищевикладеного вбачається, що
сторони погодили таку істотну умову
договору як ціна, а саме згідно
Додатків до Договору, які є його
невід'ємною частиною, таким чином
посилання Позивача щодо неузгодження
ціни товару Договору є хибними.

Крім того розглянувши заявлені позовні
вимоги необхідне зауважити наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд також може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Нормами статей 20 Господарського
кодексу України, 16 Цивільного кодексу
України не передбачено такого засобу
захисту прав та інтересів особи, як
визнання договору неукладеним. Також
не передбачено такого способу захисту
іншим законодавством.

Відповідно до пункту 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом, суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою.

Вимога про визнання договору
неукладеним є вимогою про встановлення
факту, який має юридичне значення.
Такий факт може встановлюватись
господарським судом лише при існуванні
і розгляді спору, який виник між
особами про право цивільне.
Встановлення цього факту є елементом
фактичних обставин справи та
обґрунтованості позовних вимог. Така
вимога не призводить до поновлення
порушених прав, а тому вона не може бути
предметом спору та самостійно
розглядатись в окремій справі.

Пунктом 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 року "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" визначено, що позовна
вимога про визнання правочину
неукладеним не відповідає
передбаченим законом способам захисту
цивільних прав та охоронюваних законом
інтересів, і тому в задоволенні
відповідної вимоги має бути
відмовлено.

Таким чином, вимога про визнання
договору неукладеним є встановленням
факту та не призводить до поновлення
порушених прав, тому не може бути
предметом позову.

Аналогічна правова позиція також
викладена в постановах ВГСУ (серед
інших) по справі №5011-32/16772-2012 від 03.02.2014
року та №26/296 від 05.12.2011 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вказані позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
по справі при відмові в задоволенні
позову покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Суддя
О.І. Красота

Рішення підписано

28.10.2014р.