номер провадження справи 7/53/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014
Справа № 908/2702/14

За позовом: Концерну "Міських теплових
мереж" в особі філії Концерну "Міські
теплові мережі" Жовтневого району, м.
Запоріжжя.

до відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя.

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет

Представники сторін:

Від позивача: Іванчик О.М., довіреність
№ 9151/27 від 31.12.2013р.;

Від відповідача: не з'явився.

Заявлено позов Концерну "Міських
теплових мереж" в особі філії Концерну
"Міські теплові мережі" Жовтневого
району до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення 16 486 грн. 04 коп., яка
складається з 14 079 грн. 25 коп. основного
боргу, 515 грн. 87 коп. суми пені, 382 грн. 95
коп. 3% річних, 1 507 грн. 97 коп. суми
індексу інфляції.

Ухвалою суду від 31.07.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, присвоєно
провадженню № 7/53/14, судове засідання
призначено на 13.08.2014р. Судове засідання
відкладалось на 03.09.20144р. В судовому
засіданні оголошувалась перерва до
29.09.2014р.

Ухвала суду була направлена в
установленому законом порядку на
адреси, зазначені позивачем у позовній
заяві.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК (1798-12 ).

Відповідно до п. п. 3.9.2, 3.9.3 Постанови
Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування ГПК України", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в
разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними у справі матеріалами.

Крім того, неявка в судове засідання
представників сторін не звільняє
сторони від обов'язку і не позбавляє
можливості надати необхідні матеріали,
які судом витребувані чи сторони
хотіли б надати до справи.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їх
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання
вимог рішень, ухвал, постанов
господарських судів тягне
відповідальність, встановлену цим
кодексом та іншими законами України.

До суду 13.08.2014р. від позивача надійшли
додаткові пояснення.

В судове засідання 13.08.2014р. відповідач
або його представник в судове
засідання не з'явились. Про причини
неявки представник відповідача суд не
повідомив, відзив на позовну заяву не
надав.

До суду 02.09.2014р. від позивача надійшли
доповнення до матеріалів справи, в яких
позивач надав суду витяг з ЄДР щодо
місцезнаходження відповідача, станом
на 01.09.2014р., згідно з яким, відповідач
зареєстрований в ЄДР за адресою,
вказаною позивачем у позовній заяві за
якою направлялися ухвали суду. Також,
позивачем надано акт звірки взаємних
розрахунків станом на 08.08.2014р.,
відповідач визнав заборгованість
перед позивачем, що підтверджується
скріпленням печатки та підписом.

В продовженому 03.09.2014р. судовому
засіданні, представником відповідача
надано суду платіжне доручення № 1 від
03.09.2014р., яке підтверджує сплату
заборгованості перед позивачем в
частині основного боргу (копію
платіжного доручення долучено до
матеріалів справи) і надана заява щодо
уточнення сум, що підлягають стягненню
і заява вих. № 2431/юр від 23.09.2014р.
(долучена до матеріалів справи).

В продовжене 23.10.2014р. судове засідання
представник відповідача не з'явився,
про поважність причин неявки суд не
повідомив.

Судовий процес вівся без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу за клопотанням представників
сторін.

Спір розглянуто згідно зі ст. 75
ГПК України, по наявних у справі
матеріалах.

Розгляд справи закінчено 23.10.2014р.
оголошенням рішення суду в повному
об'ємі в присутності представника
позивача.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень статті 15 ЦК
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного судочинства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Статтею 20 ГК України встановлено, що
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів. Кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються в
тому числі шляхом присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно до частини 3 статті 15
Господарського процесуального кодексу
України (надалі - ГПКУ), справи у спорах
за участю кількох відповідачів
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на ЗУ "Про теплопостачання"
від 02.06.2005 року за № 263З-IV, „Правилами
користування тепловою енергією",
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України, від 03.10.2007 року за №
1198 ЗУ „Про відповідальність про
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ст. ст. 11, 15, 16, 96, 258, 509, 526, 530,
625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст.
1, 2, 193, 232, 276 Господарського кодексу
України, ст. ст. 1, 2, 54-57, 66, 67, 82
Господарського процесуального кодексу
України,

Між Концерном „Міські теплові мережі"
в особі Філії Концерну „МТМ"
Жовтневого району м. Запоріжжя (надалі
- позивач) та суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1
(далі відповідач) був укладений договір
купівлі - продажу теплової енергії в
гарячій воді № 600254 від 01.05.2007 року (далі
договір).

Згідно п. 1.1 договору, Концерн взяв на
себе зобов'язання постачати теплову
енергію відповідачу в необхідних
обсягах, а відповідач взяв обов'язок
сплачувати за теплову енергію по
встановленим тарифам в термін, що
передбачені пунктами 6.2, 6.4 договору.

Відповідно до ст. 626, 629 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Позивач в період з грудня 2012 року по
квітень 2014 року відпустив відповідачу
теплову енергію на суму 14 536,16 грн.

На виконання умов договору, позивач, як
постачальник товару, виконав умови
даного договору.

Відповідач за відпущену теплову
енергію в установленому договором
порядку і строк не розрахувався.

Факт поставки теплової енергії
підтверджується актами
приймання-передачі (доданими до
матеріалів справи).

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу
України, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з п. 6.2 договору, розрахунковим
періодом - є календарний місяць.

Підставою для розрахунків відповідача
з позивачем, згідно п.6.3 договору, є
рахунок та акт приймання-передачі.

Згідно з п. 6.4 договору, споживач,
зобов'язаний до 20 числа місяця,
наступного за розрахунковим,
перерахувати на розрахунковий рахунок
теплопостачальної організації суму
заборгованості за спожиту теплову
енергію. Споживач має право робити
передоплату.

Згідно п. 6.7 договору, споживач з 10 по 12
число місяця наступного за
розрахунковим, повинен отримати від
теплопостачальної організації
документи за розрахунковий період:
рахунок фактуру, акт
приймання-передачі теплової енергії,
податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідач не з'явився до позивача для
отримання зазначених документів в
порядку, визначеному договором. А тому,
позивач направив розрахункові
документи за спірний період в
необхідній кількості примірників на
адресу відповідача поштовою
кореспонденцією, хоча такий обов'язок
не покладається на позивача умовами
договору (докази направлення рахунків
та актів приймання-передачі теплової
енергії на адресу відповідача в
матеріалах справи).

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язанням, в свою чергу, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку
(стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Споживач, згідно п. 6.6.1 договору,
отриманий акт приймання-передачі
теплової енергії повинен підписати,
оформити належним чином та повернути
на адресу теплопостачальної
організації на протязі п'яти днів з
дати отримання.

Відповідач заперечень щодо нарахувань,
зазначених у рахунках та актах
приймання -передачі теплової енергії
на адресу Концерну „МТМ" не надав,
належним чином оформлені акти
приймання - передачі теплової енергії
за спірний період не повернув. Тобто,
погодився з кількістю спожитої
теплової енергії та з сумами
нарахованими позивачем до оплати за
відповідні періоди.

Згідно п. 3.2.6 договору, споживач
теплової енергії зобов'язується
виконувати умови та порядок оплати
спожитої теплової енергії в обсягах і в
терміни, які передбачені договором.

Відповідач здійснив часткову оплату в
розмірі 456,91 грн. ( 01.08.2013 року оплата в
сумі 2178,00 грн., без призначення платежу,
в розрахунковий період зарахована сума
456,91 грн.)

28.10.2013р. позивач направляв на адресу
відповідача претензію про погашення
заборгованості за теплову енергію,
однак споживач відповідей на претензії
не надав, заборгованість не сплатив.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено претензію від 28.10.2013р.
№ 399 з вимогою погашення
заборгованості за теплову енергію у
сумі 6 721 грн. 28 коп., станом на 01.10.2013р.,
однак відповідач відповіді на
претензію не надав і заборгованість не
сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, в частині
стягнення 14 079 грн. 25 коп. основного
боргу провадження по справі слід
припинити на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК
України, в зв'язку з відсутністю
предмету спору, поскільки відповідач
погасив суму основного боргу, що
підтверджується платіжним доручення №
1 від 03.09.2014р. про сплату основної
заборгованості відповідача перед
позивачем у сумі 14 079 грн. 25 коп.(
платіжне доручення додано до
матеріалів справи )

Позивачем на підставі п. 7.2.8. договору,
пред'явлена до стягнення сума пені в
розмірі 515 грн. 87 коп.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з
правових наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки
(штрафу, пені).

Відповідальність споживача за
несвоєчасну оплату вартості отриманої
теплової енергії в терміни,
встановлені п.6.4 договору закріплено в
п 7.2.8., яким передбачено нарахування
пені в разі несплати або несвоєчасної
оплати споживачем за теплову енергію.
Законом України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання від 22.11.1996 року за
прострочку грошових зобов'язань
боржники платять кредиторам пеню в
розмірі, який встановлюється
договором, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, в який стягується пеня.

Згідно п. 7.2.8. договору, в разі несплати
або несвоєчасної оплати споживачем за
теплову енергію відповідно до терміну
встановленого у пункті 6.3 договору, з
наступного дня після закінчення
терміну сплати споживачу
нараховується пеня у розмірі 0,5 % від
суми простроченого платежу ( але не
більше суми обумовленої чинним
законодавством) за кожен день
прострочення по день фактичної оплати.

Згідно із ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. З Закону України „Про
відповідальність про несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань обчислюється від
простроченої суми та не повинен
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи вищевикладене, вимога
позивача про стягнення з відповідача 515
грн. 87 коп. пені є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 391 грн. 45 коп. грн. втрат від
інфляції та 382 грн. 95 коп. 3 % річних.

Ч. 1, 4 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що законом, щодо
окремих видів зобов'язань, може бути
визначений розмір штрафних санкцій,
зміна якого за погодженням сторін не
допускається. У разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому,
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищезазначеного вимога
позивача про стягнення з відповідача 391
грн. 45 коп. грн. втрат від інфляції та 382
грн. 95 коп. 3 % річних є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

За таких обставин, позов Концерну
"Міських теплових мереж" в особі філії
Концерну "Міські теплові мережі"
Жовтневого району м. Запоріжжя до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 слід
задовольнити частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України, судовий збір
покладається на відповідача, поскільки
спір доведено до судового розгляду з
його вини.

Керуючись ст. ст. 509, 625 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 175, 193, 230, 231
Господарського кодексу України, ст.
ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, п. 1.1 ст. 80, 82, 84, 85, 232
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Концерну "Міських теплових
мереж" в особі філії Концерну "Міські
теплові мережі" Жовтневого району до
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, 69068,
АДРЕСА_1, (і/н НОМЕР_2) на користь
Концерну "Міських теплових мереж" в
особі філії Концерну "Міські теплові
мережі" Жовтневого району ,69091, м.
Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд.
137,(р/р 11951 у Філії - Запорізьке
обласне управління ПАТ «Державний
ощадний банк України», МФО 313957, ) 515 (п'ятсот п'ятнадцять)грн. 87
(вісімдесят сім) коп. пені, 382 (триста
вісімдесят дві) грн. 95 (дев'яносто п'ять)
коп. 3% річних, 1 507 (одна тисяча п'ятсот
сім) грн. 97 (дев'яносто сім) коп. суми
індексу інфляції, 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Видати наказ.

В решті позову провадження по справі
припинити.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів з дня його прийняття.

Присутньому в судовому засіданні
представнику позивача судом роз'яснена
ст. 87 ГПК України.

Суддя
Н.С. Кутіщева - Арнет