ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 912/1233/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді Дерепи
В.І.суддівБондар С.В. (доповідач), Кривди
Д.С.розглянувши матеріали касаційної
скарги за участю представників :
Дочірньої компанії "Газ України"
національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" від позивача: не
з'явились від відповідача: не
з'явилисьна рішенняГосподарського
суду Кіровоградської області від 20.05.2014
рокута постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
01.09.2014 рокуу справі№ 912/1233/14за
позовомДочірньої компанії "Газ
України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз
України"доКомунального підприємства
"Теплоенергетик"простягнення 180 270, 37
грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі позивач)
звернулась з позовом до Комунального
підприємства "Теплоенергетик" (далі
відповідач) про стягнення 180 270, 37 грн. - 3%
річних від суми 9 051 664, 86 грн., яка
підлягало стягненню з відповідача за
рішенням прийнятим Господарським
судом Кіровоградської області від
21.05.2012 року у справі № 5013/438/12 за позовом
ДК "Газ України" до КП "Теплоенергетик".

В позовній заяві також зазначено, що з
КП "Теплоенергетик" підлягає стягненню
8 503 721, 15 грн. - основного боргу та 647 943, 71
грн. - пені; 123 004, 33 грн. - інфляція; 271 381, 99
грн. - 3% річних.

Як вбачається з розрахунку, який
наведений в позовній заяві, розрахунок
суми позову обрахований позивачем як з
суми основного боргу, який підлягає
стягненню, за вказаним вище рішенням
суду у сумі 8 403 721, 15 грн. так і з
урахуванням суми стягнутої пені - 647 943,
71 грн.

Як вбачається з позовної заяви позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги
статтею 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду
Кіровоградської області від 20.05.2014 року
позовні вимоги були задоволені
частково., а саме з відповідача
підлягає стягненню 161 088, 08 грн. - 3%
річних. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
01.09.2014 року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін.

Суди прийшли до висновку про те, що
позивачем безпідставно нараховане
відповідачу 3% річних на суму пені, яка
підлягає стягненню

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить скасувати прийняті у справі
судові рішення, в частині відмови у
стягненні 19 182, 29 грн. - 3% річних
нарахованих на грошове зобов'язання у
вигляді пені та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В своїй касаційній скарзі позивач
зазначає, що судом невірно застосоване
діюче законодавство та звертає увагу
суду на ту обставину, що у чинному
законодавстві немає прямої норми про
те, що неустойка не є грошовим
зобов'язанням.

Заслухавши суддю доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
норм діючого законодавства, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України

1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

3. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Аналіз зазначених вище норм дає
підстави вважати, що обов'язок сплатити
суму штрафу (пені) за невиконання
зобов'язання не є зобов'язанням у
розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Рішення суду про стягнення штрафу
(пені) не перетворює останній у грошове
зобов'язання, а тому до відповідних
правовідносин не застосовується
положення ч. 2 ст. 625 ЦК України
(Постанова ВСУ від 18.02.2014 року № 905/909/13-г)

Враховуючи викладене, суди
обґрунтовано прийшли до висновку про
те, що на несплачену за рішенням суду
неустойку у вигляді пені не може бути
нараховане 3% річних у відповідності до
ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому касаційна
скарга позивача задоволенню не
підлягає, а рішення прийняті у справі
повинні бути залишені без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційної скарги
Дочірньої компанії "Газ України"
національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" відмовити.

2. Рішення Господарського суду
Кіровоградської області від 20.05.2014 року
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
01.09.2014 року прийняті у справі № 912/1233/14
залишити без змін.

Головуючий
В.І.Дерепа

Судді
С.В.Бондар

Д.С.Кривда