м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства акціонерного комерційного
банку «Індустріалбанк»
до Публічного
акціонерного товариства
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
1. Фізична особа ОСОБА_1
(далі - третя особа-1)
2. Фізична особа ОСОБА_2
(далі - третя особа-2)
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача -
Фонд гарантування вкладів фізичних
про звернення стягнення на
за участю Прокуратури м. Києва
Головуючий суддя Ващенко Т.М.
Суддя Домнічева І.О.
Суддя Головіна К.І.
Учасники судового процесу:
від позивача: Миронова Д.О. - дов. № 90 від
Крук Є.В. - дов. № 119 від
від відповідача: Цибуля О.В. - дов. № 432/03
Діброва Л.С. - дов. № 413/03
від третьої особи-1 на стороні на
позивача: ОСОБА_7 - дов. № б/н від 09.09.14.
від третьої особи-2 на стороні на
позивача: не з'явився
від третьої особи на стороні на
відповідача: ОСОБА_8 - дов. № 09-8839/14 від
від прокуратури: Лиховид О.С. -
посвідчення № 002628 від 05.09.14.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
акціонерного комерційного банку
«Індустріалбанк» до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про звернення
стягнення на предмет застави за
договором застави майнових прав за
договором строкового гарантійного
вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від 24.06.2011 р. в
рахунок погашення заборгованості у
розмірі 2 693 663,30 доларів США і 660 680,38 грн.
за кредитним договором № 3602/0300/4/11 від
24.06.2011 р. та про звернення стягнення на
предмет застави за договором застави
майнових прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0301/1/11 від
11.07.2011 р. в рахунок погашення
заборгованості у розмірі 2 672 377,58
доларів США і 167 417,91 грн. за кредитним
договором № 3602/0301/1/11 від 11.07.2011 р.,
шляхом відступлення права вимоги
грошових коштів з отримання вкладу
(депозиту) та процентів за договорами
строкових гарантійних вкладів.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.07.2014 р. за даною позовною
заявою порушено провадження у справі №
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі в розгляді
справи в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Фізичну
особу ОСОБА_1, Фізичну особу ОСОБА_2,
призначено справу до розгляду на 29.07.2014
р., зобов'язано сторін надати певні
Судове засідання призначене на 29.07.2014 р.
не відбулось. Наступне судове
засідання було призначено на 30.07.2014 р.,
про що сторони були повідомлені під
23.07.2014 р. представник позивача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав додаткове письмове
обґрунтування позовних вимог.
25.07.2014 р. представник позивача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.
Представник відповідача в судове
засідання 30.07.2014 р. не з'явився, вимоги
ухвали Господарського суду міста Києва
від 17.07.2014 р. про порушення провадження
29.07.2014 р. подав клопотання про
відкладення розгляду справи,
обґрунтовуючи його тим, що повноважний
представник відповідача перебуває у
Суд розглянув подане клопотання
відповідача в судовому засіданні, та
дійшов висновку про його задоволення
та відклав розгляд справи в межах
строку, передбаченого ст. 69 ГПК України.
Представники третіх осіб в судове
засідання 30.07.2014 р. не з'явилися, вимоги
ухвали Господарського суду міста Києва
від 17.07.2014 р. про порушення провадження
поважні причини неявки суд не
Враховуючи те, що представники
відповідача, третіх осіб в судове
засідання 30.07.2014 р. не з'явилися, вимоги
ухвали Господарського суду міста Києва
від 17.07.2014 р. про порушення провадження
процесу в повному обсязі не виконали, з
огляду на подане клопотання про
відкладення розгляду справи, суд
ухвалою від 30.07.2014 р. відклав розгляд
даної справи на 26.08.2014 р. та зобов'язав
учасників судового процесу виконати
вимоги ухвали суду про порушення
провадження у даній справі.
26.08.2014 р. представник відповідача через
відділ діловодства подав відзив на
позовну заяву, в якому просив суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог, з підстав визначених у відзиві.
В судовому засіданні 26.08.2014 р. на
підставі ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України судом
оголошено перерву до 04.09.2014. о 14:30 год.
03.09.2014 р. представник позивача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав письмові
заперечення на відзив.
04.09.2014 р. представник відповідача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав клопотання про
відкладення розгляду справи,
обґрунтовуючи його тим, що відповідач
має намір подати зустрічну позовну
Представник позивача заперечив проти
Суд розглянув подане клопотання
відповідача в судовому засіданні, та
дійшов висновку про його задоволення в
межах строку, передбаченого ст. 69 ГПК
Разом з тим, відповідач в судовому
засіданні 04.09.2014 р. подав заяву на
підставі ст. 69 ГПК України про
продовження строку вирішення спору у
04.09.2014 р. Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб через відділ діловодства
Господарського суду м. Києва подав
заяву на підставі ст. 27 ГПК України, в
якій просив суд залучити його до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача.
Представник відповідача підтримав
дане клопотання в повному обсязі та
просив суд його задовольнити.
Представник позивача поклав розгляд
даного клопотання на розсуд суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.
Слід зазначити, що метою участі третіх
осіб у справі є обстоювання ними
власних прав і законних інтересів, на
які може справити вплив рішення чи
ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, виступає в
процесі на боці тієї сторони, з якою в
неї існують певні правові відносини.

Допущення або притягнення третьої
особи, яка не заявляє самостійних
вимог, до участі у справі вирішується
господарським судом з урахуванням
того, чи є у цієї особи юридичний
інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (п.
1.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Враховуючи те, що рішення у даній
справі може вплинути на права та
обов'язки Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, суд на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України залучив дану юридичну особу до
участі в справі № 910/14439/14 у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача.

Враховуючи викладене, з метою
створення учасникам судового процесу
необхідних умов для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства, забезпечення рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом, суд ухвалою від 04.09.2014
р., на підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
відклав розгляд справи № 910/14439/14 на
23.09.2014 р. та зобов'язав учасників
судового процесу надати суду певні
документи.

Ухвалою суду від 15.09.2014 р. вищезазначену
заяву відповідача про продовження
строку вирішення спору в даній справі
суд задовольнив та продовжити строк
вирішення спору у справі № 910/14439/14 на
п'ятнадцять днів.

18.09.2014 р. прокуратура м. Києва через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подала заяву на підставі
ст. 29 Господарського процесуального
кодексу України про вступ у справу №
910/14439/14.

19.09.2014 р. представник 3-ої особи-1 на
стороні позивача через відділ
діловодства Господарського суду м.
Києва подав письмові пояснення по
справі.

23.09.2014 р. представник позивача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав письмові пояснення
по справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 23.09.2014 р. подав письмове
доповнення до відзиву на позовну заяву.

Крім того, позивач подав клопотання про
витребування доказів від позивача.

Суд відклав розгляд даного клопотання
до з'ясування фактичних обставин
справи.

Відповідно до приписів статті 4-6
Господарського процесуального кодексу
України, справи у місцевих
господарських судах розглядаються
суддею одноособово. Будь-яку справу, що
відноситься до підсудності цього суду,
залежно від категорії і складності
справи, може бути розглянуто
колегіально у складі трьох суддів.

При цьому, враховуючи складність
справи та з метою забезпечення повного
та всебічного розгляду всіх обставин
справи, суд ухвалою від 23.09.2014 р.
призначив колегіальний розгляд справи
№ 910/14439/14.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
23.09.2014 р., справу № 910/14439/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя
Домнічева І.О. та суддя Головіна К.І.,
які ухвалою від 24.09.2014 р. прийняли
справу № 910/14439/14 до провадження;
розгляд справи № 910/14439/14 призначити на
15.10.2014 р. та зобов'язало учасників
судового процесу надати суду певні
документи.

15.10.2014 р. представник третьої особи на
стороні відповідача через відділ
діловодства Господарського суду м.
Києва подав відзив на позовну заву, в
якому просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог.

15.10.2014 р. представник позивача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав письмові
заперечення на відзив Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк».

Суд виніс на розгляд сторін клопотання
відповідача про витребування доказів
від позивача, яке було подане 23.09.2014 р.

Відповідно до даного клопотання
відповідач просив суд витребувати
матеріали кредитних справ: № 3602/0300/4/11
від 24.06.2011 р., № 3602/0301/1/11 від 11.07.2011 р., а
також просив суд витребувати
документи, що свідчать про проведення
претензійно-позовної роботи, які, на
думку відповідача, необхідні для
об'єктивного розгляду даної справи.

Представники відповідача в судовому
засіданні підтримали дане клопотання
та просили суд його задовольнити.

Представник третьої особи на стороні
відповідача та прокуратури підтримали
вищевказане клопотання відповідача та
просили суд його задовольнити.

Представник третьої особи-1 на стороні
позивача поклав розгляд даного
клопотання на розсуд суду.

Представник позивача заперечив проти
задоволення даного клопотання про
витребування доказів.

Розглянувши в судовому засіданні 15.10.2014
р. подане відповідачем клопотання про
витребування доказів, суд дійшов
висновку про відмову в його
задоволенні з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 38 ГПК України
визначено, що сторона або прокурор у
разі неможливості самостійно надати
докази вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено: який доказ витребовується;
обставини, що перешкоджають його
наданню; підстави, з яких випливає, що
цей доказ має підприємство чи
організація; обставини, які може
підтвердити цей доказ. Ці дані
встановлюються такими засобами:
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. Це міра, що визначає
залучення до процесу в конкретній
справі тільки потрібних і достатніх
доказів. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів
(відомості, що містяться в засобах
доказування) і самими фактами, що є
об'єктом судового пізнання.

Виходячи зі змісту ст. 32 ГПК України,
належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вказано, що у разі
неможливості самостійно подати
необхідні для розгляду справи докази
сторона, прокурор, третя особа вправі
звернутися до господарського суду, в
тому числі й апеляційної інстанції, з
клопотанням про витребування доказів;
при цьому обґрунтування такої
неможливості покладається на особу, що
заявляє відповідне клопотання.

Проте, як встановлено судом та не
спростовано відповідачем, останній не
звертався до позивача з проханням
надати зазначені в клопотанні докази,
та, як наслідок, не довів неможливості
самостійно надати витребувані докази.

Представник третьої особи-2 в судове
засідання 15.10.2014 р. не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, про час і місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Суд оголосив перерву в судовому
засіданні 15.10.2014 р. до 22.10.2014 р. о 11:40 год.
для дослідження доказів у справі.

21.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду від ПАТ
«Брокбізнесбанк» надійшла заява про
відвід судді Ващенко Т.М. та два
клопотання про зупинення провадження у
справі № 910/14439/14 до вирішення
Острозьким районним судом Рівненської
області пов'язаних справ № 567/841/14ц та №
688/3689/14ц.

Представники відповідача в судовому
засіданні 22.10.2014 р. підтримали подані
заяву та клопотання.

Представники позивача в судовому
засіданні 22.10.2014 р. заперечили проти
задоволення вищевказаних клопотань.

Представник третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача поклав
розгляд даних клопотань на розсуд суду.

Ухвалою суду від 22.10.2014 р. господарський
суд відмовив у задоволенні заяви
відповідача про відвід судді Ващенко
Т.М. з підстав, зазначених в даній
ухвалі.

Розглянувши клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі №
910/14439/14, господарський суд відмовив у їх
задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 79
ГПК господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини третя
і четверта статті 35 ГПК).

Зупинення провадження у справі - це
тимчасове або повне припинення всіх
процесуальних дій у справі, що
викликане настанням зазначених у
законі причин, що перешкоджають
подальшому руху процесу, і щодо яких
невідомо, коли вони можуть бути
усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що
причиною зупинення провадження у
справі в даному випадку є неможливість
її розгляду до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, яка розглядається
іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити
провадження у справі за наявності
інформації про розгляд іншої справи,
незалежно від заяв учасників судового
процесу. Така інформація
підтверджується тільки судовими
документами: ухвалами, рішеннями,
постановами судів, позовними заявами,
скаргами.

Для вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарському
суду слід з'ясовувати: як пов'язана
справа, яка розглядається
господарським судом, зі справою, що
розглядається іншим судом; чим
обумовлюється неможливість розгляду
справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що мають
значення для даної справи.

Під неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших причин
(п. 3.16. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Предметом спорів у справах № 567/841/14ц та
№ 688/3689/14ц за позовами ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
стягнення заборгованості за неналежне
виконання зобов'язань щодо сплати
кредитних платежів за кредитними
договорами.

Оскільки розгляд Острозьким районним
судом Рівненської області справ №
567/841/14ц та № 688/3689/14ц за позовами ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не перешкоджають розгляду справи №
910/14439/14 та не впливають на подання і
оцінку доказів у даній справі, так як
предметом спору в справі № 910/14439/14 є
звернення стягнення на предмети
застави, якими забезпечено виконання
зобов'язань зазначеними
позичальниками.

Обставини справи № 910/14439/14
господарський суд може встановити
самостійно в межах її розгляду,
оскільки суд в даній ситуації жодним
чином не обмежений ні своєю
юрисдикцією, ні предметом позову щодо
збирання та оцінки доказів.

Крім того, із обставин даної справи не
вбачається, що справа про звернення
стягнення на предмети застави має бути
розглянута тільки після завершення
розгляду справ про стягненя
заборгованості за кредитними
договорами.

У разі, якщо судовими рішеннями
Острозького районного суду
Рівненської області у справах № 567/841/14ц
та № 688/3689/14ц за позовами ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
буде стягнено заборгованість за
кредитними договорами, жодна із сторін
не позбавлена права звернутись у даній
справі з заявою про перегляд рішення
суду за нововиявленими обставинами,
якщо вказана обставина матиме істотне
значення для прийняття іншого рішення
у даній справі, ніж те буде прийняте за
наслідками розгляду спору по суті.

22.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду представник
відповідача подав докази у справі, які
залучено до матеріалів справи; подав
клопотання про витребування доказів,
згідно з яким просить суд витребувати
документи щодо проведення перевірок
ПАТ АКБ «Індустріалбанк» за період 2011 -
2012 р.р. (планових та позапланових)
перевірок діяльності банку на
виявлення порушень під час укладення
кредитних договорів, договорів застави
та поруки, а саме: про те чи виявлялись
порушення, аналізувалось,
застосовувались заходи впливу до
банку, у зв'язку з виявленням порушення.

Представники відповідача в судовому
засіданні 22.10.2014 р. підтримали
клопотання про витребування доказів та
просили його задовольнити.

Представники прокуратури та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача також підтримали дане
клопотання відповідача.

Представники позивача та третьої
особи-1, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача в судовому засіданні 22.10.2014 р.
заперечили проти задоволення
зазначеного клопотання.

Розглянувши в судовому засіданні 22.10.2014
р. подане відповідачем клопотання про
витребування доказів, суд дійшов
висновку про відмову в його
задоволенні з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 38 ГПК України
визначено, що сторона або прокурор у
разі неможливості самостійно надати
докази вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено: який доказ витребовується;
обставини, що перешкоджають його
наданню; підстави, з яких випливає, що
цей доказ має підприємство чи
організація; обставини, які може
підтвердити цей доказ. Ці дані
встановлюються такими засобами:
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. Це міра, що визначає
залучення до процесу в конкретній
справі тільки потрібних і достатніх
доказів. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів
(відомості, що містяться в засобах
доказування) і самими фактами, що є
об'єктом судового пізнання.

Виходячи зі змісту ст. 32 ГПК України,
належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вказано, що у разі
неможливості самостійно подати
необхідні для розгляду справи докази
сторона, прокурор, третя особа вправі
звернутися до господарського суду, в
тому числі й апеляційної інстанції, з
клопотанням про витребування доказів;
при цьому обґрунтування такої
неможливості покладається на особу, що
заявляє відповідне клопотання.

Проте, як встановлено судом та не
спростовано відповідачем, останній не
звертався до позивача з проханням
надати зазначені в клопотанні докази,
та, як наслідок, не довів неможливості
самостійно надати витребувані докази.
Крім того, докази, які просить
витребувати відповідач не стосуються
суті спору у даній справі, який виник
через неналежне виконання
позичальниками зобов'язань щодо сплати
кредитних коштів за кредитними
договорами.

22.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду від відповідача
надійшла заява про відвід складу
колегії суддів.

В судовому засіданні 22.10.2014 р.
представник відповідача та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача підтримали дану заяву.

Представники позивача та третьої
особи-1, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача заперечили проти задоволення
заяви про відвід складу колегії суддів
у справі № 910/14439/14.

Представник прокуратури поклав
розгляд даної заяви на розсуд суду.

Ухвалою суду від 22.10.2014 р. господарський
суд відмовив у задоволенні заяви
відповідача про відвід складу колегії
суддів з підстав, зазначених у даній
ухвалі.

Представники позивача в судовому
засіданні 22.10.2014 р. підтримали позовні
вимоги та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні 22.10.2014 р. проти позову
заперечували.

Представник третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача поклав
розгляд справи на розсуд суду.

Представники прокуратури та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача проти позову заперечили.

У судовому засіданні 22.10.2014 р. суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (надалі - позивач) та
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки фізичної особи - платника
податків НОМЕР_1) укладений договір
кредитний (фізичних осіб на споживчі
цілі під заставу майнових прав на
грошові кошти) № 3602/0300/4/11 від 24.06.2011 року
(надалі - кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору
ОСОБА_1 (надалі - третя особа-1)
зобов'язаний:

- повернути позивачу кредит в сумі
2 650 000,00 (два мільйона шістсот п'ятдесят
тисяч) доларів США не пізніше 23.06.2014
року (п. п. 1.1., 5.2 кредитного договору);

- сплачувати за користування
кредитом проценти у розмірі 9,5 % (дев'ять
цілих п'ять десятих) процентів річних
згідно графіку платежів, що зазначений
в додатку № 1 до кредитного договору (п.
п. 1.1., 5.3 кредитного договору);

- за порушення строків повернення
кредиту та процентів сплачувати пеню в
розмірі 0,1 % від своєчасно несплаченої
суми за кожний день прострочення
платежу та штраф у розмірі 0,5 % від суми
фактичної заборгованості на момент
здійснення порушення (за кожен випадок
порушення окремо) (п. 8.1 кредитного
договору).

- за ненадання документів, які
підтверджують цільове використання
кредитних коштів, сплачувати штраф у
розмірі 0,5 % від суми фактичної
заборгованості за кредитом на момент
здійснення порушення (за кожен випадок
порушення окремо) (п. 8.2 кредитного
договору).

Факт надання позивачем кредиту ОСОБА_1
згідно з умовами кредитного договору
підтверджується меморіальним ордером
№ ТR.27137.112.522 від 24.06.2011 р. (копія
додається), відповідно до якого з
рахунку обліку кредитної
заборгованості, позивачем згідно заяви
ОСОБА_1 від 24.06.2011 р., перераховано на
поточний рахунок ОСОБА_1 грошові кошти
за кредитним договором в сумі 2 650 000,00
(два мільйона шістсот п'ятдесят тисяч)
доларів США, а також випискою з
балансового рахунку АКБ
«Індустріалбанк» № НОМЕР_3 (рахунок
обліку операції з кредитування ОСОБА_1).

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 по кредитному договору між
позивачем та Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» (надалі -
відповідач) укладений договір застави
майнових прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від
24.06.2011 року (далі - договір застави).
Предметом застави за зазначеним
договором є право розпорядження майном
(грошовими коштами) у розмірі 2 790 000,00
(два мільйона сімсот дев'яносто тисяч)
доларів США, процентами з розрахунку 8,5
(вісім цілих п'ять десятих) відсотків
річних та право вимоги за
зобов'язаннями, які виникають із
договору строкового гарантійного
вкладу від 24.06.2011 р. № 1202/0100/1/11,
укладеного між АКБ «Індустріалбанк» та
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк».

Позивач пояснив суду, що ОСОБА_1 не
виконав зобов'язання відповідно до
умов кредитного договору, а саме:

- у строк, встановлений кредитним
договором (не пізніше 23.06.2014 р.), суму
кредиту в розмірі 2 650 000,00 (два мільйона
шістсот п'ятдесят тисяч) доларів США не
повернув; та

- у строк, встановлений графіком
платежів (23.06.2014 р.), проценти за
користування кредитом в розмірі 37 063,19
доларів США за період з 01.05.2014 р. по
22.06.2014 р. включно, не сплатив.

У зв'язку з тим, що кредит не був
повернутий в строк, встановлений
кредитним договором, позивач
продовжував нараховувати проценти, бо
згідно з п. п. 9.6.2. п. 9.6. кредитного
договору нарахування процентів за
користування кредитом припиняється по
закінченню строку дії кредитного
договору. При цьому, кредитний договір
набирає чинності з моменту його
підписання та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань (п. 9.3.
кредитного договору).

Таким чином, за період з 23.06.2014 р. по
02.07.2014 р. включно, позивачем нараховані
проценти за користування кредитом в
розмірі 6 993,06 доларів США. При цьому,
02.07.2014 р. була здійснена часткова сплата
нарахованих процентів в розмірі 392,95
доларів США (шляхом договірного
списання коштів позивачем з рахунків
ОСОБА_1).

Станом по 02.07.2014 року включно,
заборгованість ОСОБА_1 за договором
кредитним (фізичних осіб на споживчі
цілі під заставу майнових прав на
грошові кошти) № 3602/0300/4/11 24.06.2011 року
складає 2 693 663,30 доларів США (по кредиту
та процентам) та 660 680,38 грн. (по пені та
штрафам), в тому числі:

- сума неповернутого кредиту - 2 650 000,00
(два мільйона шістсот п'ятдесят тисяч)
доларів США;

- сума несплачених процентів за
користування кредитом за період з
01.05.2014 р. по 02.07.2014 р. включно - 43 663,30
доларів США;

- сума пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором - 310
560,30 грн.;

- сума штрафу за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором - 350
120,08 грн.

В підтвердження факту заборгованості
ОСОБА_1 за сумою кредиту по кредитному
договору позивач надав виписку з
балансового рахунку АКБ
«Індустріалбанк» № НОМЕР_4, факт
нарахування процентів за користування
кредитом підтверджується виписками з
балансових рахунків № НОМЕР_5, №
НОМЕР_6.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором,
забезпечених заставою, у позивача
виникло право для задоволення своїх
вимог за кредитним договором,
звернувши стягнення на предмет
застави, а саме на належні відповідачу
право розпорядження майном (грошовими
коштами) у розмірі 2 790 000,00 (два мільйона
сімсот дев'яносто тисяч) доларів США,
процентами з розрахунку 8,5 (вісім цілих
п'ять десятих) відсотків річних та
право вимоги за зобов'язаннями, які
виникають із договору строкового
гарантійного вкладу від 24.06.2011 р. №
1202/0100/1/11, укладеного між АКБ
«Індустріалбанк» та Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк».

Щодо звернення стягнення на предмет
застави відповідно договору застави
майнових прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0301/1/11 від
11.07.2011 року, то суд зазначає наступне.

Між Публічним акціонерним товариством
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (надалі - позивач) та
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки фізичної особи - платника
податків НОМЕР_2) укладений договір
кредитний (фізичних осіб на споживчі
цілі під заставу майнових прав на
грошові кошти) № 3602/0301/1/11 від 11.07.2011 р.
(надалі - кредитний договір-1).

Відповідно до умов кредитного
договору-1 ОСОБА_2 (надалі - третя особа
-2) зобов'язаний:

- повернути позивачу кредит в сумі 2 650
000,00 (два мільйона шістсот п'ятдесят
тисяч) доларів США не пізніше 10 липня 2014
року (п. п. 1.1., 5.2 кредитного договору-1);

- сплачувати за користування кредитом
проценти у розмірі 9,5 % (дев'ять цілих
п'ять десятих) процентів річних згідно
графіку платежів, що зазначений в
додатку № 1 до кредитного договору-1 (п.
п. 1.1., 5.3 кредитного договору-1);

- за порушення строків повернення
кредиту та процентів сплачувати пеню в
розмірі 0,1 % від своєчасно несплаченої
суми за кожний день прострочення
платежу та штраф у розмірі 0,5 % від суми

фактичної заборгованості на момент
здійснення порушення (за кожен випадок
порушення окремо) (п. 8.1 кредитного
договору-1);

- за ненадання документів, які
підтверджують цільове використання
кредитних коштів, сплачувати штраф у
розмірі 0,5 % від суми фактичної
заборгованості за кредитом на момент
здійснення порушення (за кожен випадок
порушення окремо) (п. 8.2 кредитного
договору-1).

Факт надання позивачем кредиту ОСОБА_2
згідно з умовами кредитного договору-1
підтверджується меморіальним ордером
№ 531_27 від 11.07.2011 року (копія додається),
відповідно до якого з рахунку обліку
кредитної заборгованості позивачем
згідно заяви ОСОБА_2 від 11.07.2011 р.
перераховано на поточний рахунок
ОСОБА_2 грошові кошти за кредитним
договором-1 в сумі 2 650 000,00 (два мільйона
шістсот п'ятдесят тисяч) доларів США, а
також випискою з балансового рахунку
АКБ «Індустріалбанк» № НОМЕР_9 (рахунок
обліку операції з кредитування ОСОБА_2).

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 по кредитному договору-1 між
позивачем та Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» (надалі -
відповідач) укладений договір застави
майнових прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0301/1/11 від
11.07.2011 року (надалі - договір застави-1).
Предметом застави за зазначеним
договором є: право розпорядження
майном (грошовими коштами) у розмірі 2 790
000,00 (два мільйона сімсот дев'яносто
тисяч) доларів США, процентами з
розрахунку 8,5 (вісім цілих п'ять
десятих) відсотків річних та право
вимоги за зобов'язаннями, які виникають
із договору строкового гарантійного
вкладу від 11.07.2011 р. № 1202/0100/2/11,
укладеного між АКБ «Індустріалбанк» та
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк».

Позивач пояснив суду, що ОСОБА_2 не
виконав зобов'язання відповідно до
умов кредитного договору-1, а саме:

- у строк, встановлений кредитним
договором-1 (не пізніше 10.07.2014 р.), суму
кредиту в розмірі 2 650 000,00 (два мільйона
шістсот п'ятдесят тисяч) доларів США не
повернув; та

- у строк, встановлений графіком
платежів проценти за користування
кредитом в розмірі 22 377,58 доларів США за
період з 01.06.2014 р. по 02.07.2014 р. включно, не
сплатив.

Станом по 10.07.2014 р. включно
заборгованість ОСОБА_2 за договором
кредитним (фізичних осіб на споживчі
цілі під заставу майнових прав на
грошові кошти) № 3602/0301/1/11 від 11.07.2011 р.
складає 2 672 377,58 доларів США (по кредиту
та процентам) і 167 417,91 грн. (по пені та
штрафам), в тому числі:

- сума неповернутого кредиту - 2 650 000,00
доларів США;

- сума несплачених процентів за
користування кредитом за період з
01.06.2014 р. по 02.07.2014 р. включно (період, за
який нараховані проценти для
пред'явлення вимоги кредитора) - 22 377,58
доларів США;

- сума пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором-1 - 1
770,87 грн.;

- сума штрафу за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором-1 - 165
647,04 грн.

В підтвердження факту заборгованості
ОСОБА_2 за сумою кредиту по кредитному
договору-1 надаються виписки з
балансового рахунку АКБ
«Індустріалбанк» № НОМЕР_7, № НОМЕР_8,
факт нарахування процентів за
користування кредитом підтверджується
випискою з балансового рахунку №
НОМЕР_10.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором-1,
забезпечених заставою, у позивача
виникло право для задоволення своїх
вимог за кредитним договором-1,
звернувши стягнення на предмет
застави, а саме: на належні відповідачу
право розпорядження майном (грошовими
коштами) у розмірі 2 790 000,00 (два мільйона
сімсот дев'яносто тисяч) доларів США,
процентами з розрахунку 8,5 (вісім цілих
п'ять десятих) відсотків річних та
право вимоги за зобов'язаннями, які
виникають із договору строкового
гарантійного вкладу від 11.07.2011 р. №
1202/0100/2/11, укладеного між АКБ
«Індустріалбанк» та Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк».

Також позивач пояснив суду, що
відповідно до постанови Правління
Національного банку України від 10.06.2014
р. № 339 «Про банківської ліцензії та
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк»,
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб прийнято рішення від
11.06.2014 р. № 45 про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» -
провідного професіонала з питань
врегулювання платоспроможності банків
відділу запровадження процедури
тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків ОСОБА_11 на
період з 11.06.2014 р. до 10.06.2015 р. включно.

Опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» та
призначення уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних
здійснено в газеті «Урядовий кур'єр» №
106 від 14.06.2014 р.

Позивачем в порядку та в строк,
встановлений ч. 5 ст. 45 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», до Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію ПАТ
«Брокбізнесбанк» ОСОБА_11 подана вимога
кредитора до відповідача за вих. № 3439
від 03.07.2014 р., що підтверджується
реєстрами відправленої
кореспонденції, вкладень та поштовими
чеками від 03.07.2014 р. Зазначена вимога
вручена уповноваженій особі за
довіреністю 10.07.2014 р. об'єктом поштового
зв'язку, що підтверджується
інформацією, яка розміщена на
офіційному сайті Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта», за результатами
пошуку відправлень за штрихкодовим
ідентифікатором від 11.07.2014 р. (копії
додаються). Зазначена вимога кредитора
містить вимоги позивача до відповідача
за кредитним договором та кредитним
договором-1 на загальну суму 5 366 040,88
доларів США та 828 098,29 грн.

Згідно зі ст. 46 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», з дня призначення уповноваженої
особи Фонду втрачають чинність
публічні обтяження чи обмеження на
розпорядження (в тому числі арешти)
будь-яким майном (коштами) банку. Тобто
приватні обтяження, до яких
відносяться обтяження за договорами
застави на користь позивача не
втратили чинність.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», майно банку, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
позачергового задоволення вимог
заставодержателя.

Будь-які інші обтяжувачі, які мають
зареєстровані вимоги на майнові права,
які є предметом застави за договором
застави та договором застави-1, згідно
наявних витягів з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна (додано до
матеріалів справи) відсутні.

Таким чином, з вартості предмета
забезпечувального обтяження - майнових
прав на грошові кошти, що розміщені
згідно договору строкового
гарантійного вкладу від 24.06.2011 р. №
1202/0100/1/11, та з вартості предмета
забезпечувального обтяження - майнових
прав на грошові кошти, що розміщені
згідно договору строкового
гарантійного вкладу від 11.07.2011 р. №
1202/0100/2/11, підлягають задоволенню вимоги
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (69037, м. Запоріжжя, вул.
40 років Радянської України, 39 д, ), вимоги будь-яких інших
обтяжувачів не підлягають задоволенню.

За таких обставин, Публічне акціонерне
товариство Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» звернулось до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про звернення
стягнення на предмет застави за
договором застави майнових прав за
договором строкового гарантійного
вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від 24.06.2011 р. в
рахунок погашення заборгованості у
розмірі 2 693 663,30 доларів США і 660 680,38 грн.
за кредитним договором № 3602/0300/4/11 від
24.06.2011 р. (з яких: сума неповернутого
кредиту - 2 650 000,00 доларів США; сума
несплачених процентів за користування
кредитом за період з 01.05.2014 р. по 02.07.2014 р.
включно - 43 663,30 доларів США; сума пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
кредитним договором - 310 560,30 грн.; сума
штрафу за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором - 350
120,08 грн.), шляхом відступлення
Публічному акціонерному товариству
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (69037, м. Запоріжжя, вул.
40 річчя Радянської України, 39 д, ) права вимоги грошових
коштів з отримання вкладу (депозиту) в
розмірі 2 790 000,00 доларів США та
процентів за договором строкового
гарантійного вкладу від 24.06.2011 р. №
1202/0100/1/11. А також про звернення
стягнення на предмет застави за
договором застави майнових прав за
договором строкового гарантійного
вкладу № 3602/Z01/0301/1/11 від 11.07.2011 р. в
рахунок погашення заборгованості у
розмірі 2 672 377,58 доларів США і 167 417,91 грн.
за кредитним договором № 3602/0301/1/11 від
11.07.2011 р. (з яких: сума неповернутого
кредиту - 2 650 000,00 доларів США; сума
несплачених процентів за користування
кредитом за період з 01.06.2014 р. по 02.07.2014 р.
включно (період, за який нараховані
проценти для пред'явлення вимоги
кредитора) - 22 377,58 доларів США; сума пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за кредитним договором - 1 770,87 грн.; сума
штрафу за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором - 165
647,04 грн., шляхом відступлення
Публічному акціонерному товариству
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (69037, м. Запоріжжя, вул.
40 річчя Радянської України, 39 д, ) права вимоги грошових
коштів з отримання вкладу (депозиту) в
розмірі 2 790 000,00 доларів США та
процентів за договором строкового
гарантійного вкладу від 11.07. 2011 р. №
1202/0100/2/11.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню повністю, а
з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, за змістом ст.
610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з поруш Згідно з ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 572 ЦК України та ст. 1
Закону України «Про заставу», в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Статтею 576 ЦК України та статтею 4
Закону України «Про заставу»
передбачено, що предметом застави може
бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні
папери, майнові права), що може бути
відчужене заставодавцем і на яке може
бути звернене стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем обтяження заставлених
майнових прав зареєстровано в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, про що свідчать витяги, що
відповідає положенням ч. 3 ст. 577 ЦК
України та ст. 11 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», де зазначено, що
застава рухомого майна може бути
зареєстрована на підставі заяви
заставодержателя або заставодавця з
внесенням запису до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

У відповідності до ст. 20 Закону України
«Про заставу» та ч. 2 ст. 590 ЦК України,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Пунктом 4.1. договорів застави майнових
прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від
24.06.2011 р. та № 3602/Z01/0301/1/11 від 11.07.2011 р.
обумовлено, що заставодержатель має
право звернути стягнення на предмет
застави переважно перед іншими
кредиторами в таких випадках:

- якщо сума кредиту та/або
відсотків/процентів за його
використання або їх частки, не сплачені
відповідно до умов кредитного
договору;

- якщо сума неустойки та інші
зобов'язання не сплачені відповідно до
умов кредитного договору;

- у разі якщо позичальником не
виконана вимога заставодержателя про
дострокове виконання зобов'язань по
кредитному договору у випадках,
передбачених кредитним договором або
цим договором, а також у випадках
передбачених чинним законодавством
України;

- у разі порушення позичальником
обов'язків, встановлених кредитним
договором, якщо внаслідок такого
порушення у заставодержателя виникає
право вимагати дострокового погашення
кредиту та сплати відсотків/процентів
за користування кредитом згідно умов
кредитного договору;

- незалежно від настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором, у разі якщо позичальник
порушує інші умови кредитного договору
або заставодавець порушує умови цього
договору, а також у випадку припинення
розірвання, непродовження терміну дії)
кредитного договору, відмови
заставодержателя (кредитора)від
надання кредиту, якщо у результаті
визначеного у позичальника залишились
невиконані зобов'язання по кредитному
договору;

- незалежно від настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором, якщо будь-яка інша особа, ніж
заставодержатель звертає стягнення на
предмет застави;

- незалежно від настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором у випадку припинення (шляхом
реорганізації, ліквідації) діяльності
заставодавця;

- незалежно від настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором, уразі порушення провадження
у справі про відновленя
платоспроможності або визнання
банкрутом заставодавця;

- інших випадках, передбачених
чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.2. вищевказаних договорів
застави, звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
вибором заставодержателя на підставі
рішення суду або шляхом позасудового
врегулювання відповідно до чинного
законодавства України, а також
придбання на свою користь
заставодержателем права розпорядження
майном (грошовими коштами)
заставодавця по депозитному договору
та придбання на свою користь права
переводу на заставодержателя вимоги за
зобов'язаннями, які виникають з
депозитного договору (відступлення
заставодержателю права вимоги за
депозитним договором), а також шляхом
договірного списання. У разі
відмінності валюти депозиту за
депозитним договором від валюти
зобов'язання за кредитним договором,
яке забезпечується, погашення
заборгованості за кредитним договором
у разі звернення стягнення
здійснюється за офіційним курсом НБУ,
який діє на день погашення.

Пунктом 4.3. договорів застави майнових
прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від
24.06.2011 р. та № 3602/Z01/0301/1/11 від 11.07.2011 р.
встановлено, що у разі звернення
стягнення на предмет застави до
заставодержателя переходять в повному
обсязі майнові права заставодавця, які
вказані в п. 1.2. даних договорів, в
зв'язку з відступленням заставодавцем
заставодержателю прав вимоги з
повернення суми депозиту за
депозитними договорами. Момент зміни
кредитора у зобов'язанні за депозитним
договором, та переходу до
заставодержателя прав заставодавця у
вказаному зобов'язанні - заява
заставодержателем вимоги про
звернення стягнення.

За змістом пунктів 4.4. та 4.5. договорів
застави майнових прав за договором
строкового гарантійного вкладу №
3602/Z01/0300/4/11 від 24.06.2011 р. та № 3602/Z01/0301/1/11
від 11.07.2011 р., визначені розділом 4
способи звернення стягнення не
перешкоджають заставодержателю
застосувати інші, встановлені законом
способи звернення стягнення на предмет
застави, у тому числі шляхом
договірного списання коштів;
реалізація предмета застави, на який
звернено стягнення здійснюється в
порядку, передбаченому чинним
законодавством.

Відповідно до ст. 592 ЦК України,
заставодавець має право вимагати
дострокового виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, а якщо його
вимога не буде задоволена, звернути
стягнення на предмет застави: 1) у разі
порушення заставодавцем правил про
наступну заставу; 2) у разі порушення
заставодавцем правил про
розпорядження предметом застави; 3) в
інших випадках, встановлених
договором.

Як слідує із вищенаведених умов
кредитних договорів та договорів
застави, контрагенти досягли згоди
щодо права банку (позивача) вимагати
від позичальників дострокового
повернення усього кредиту та щодо
звернення стягнення на заставлені
майнові права у разі недотримання
позичальниками умов кредитних
договорів.

Частинами 1 та 4 статті 23 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
встановлено, що відповідно до
забезпечувального обтяження,
обтяжувач має право в разі порушення
боржником забезпеченого обтяженням
зобов'язання або договору, на підставі
якого виникло забезпечувальне
обтяження, одержати задоволення своєї
вимоги за рахунок предмета обтяження в
черговості згідно із встановленим
пріоритетом. Якщо предметом
забезпечувального обтяження є два або
більше об'єктів, обтяжувач отримує
задоволення за рахунок такої їх
кількості, яка достатня для повного
задоволення забезпеченої обтяженням
вимоги. У цьому разі обтяжувач
самостійно визначає рухоме майно, на
яке звертається стягнення.

Частиною 1 статті 591 ЦК України
встановлено, що реалізація предмета
застави, на який звернене стягнення,
провадиться шляхом його продажу з
публічних торгів, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Порядок реалізації предмета застави з
публічних торгів встановлюється
законом.

Стаття 25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» встановлює
порядок реалізації предмета
забезпечувального обтяження за
рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 589 ЦК України, за
рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може з забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 Цивільного кодексу України
визначено, що в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
заставу», застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна
переважно перед іншими кредиторами.

Виходячи з аналізу вищенаведених
правових норм, суд дійшов висновку, що
правова природа застави полягає у
забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником основного
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника.

Отже, застава є окремим видом
забезпечення, що регулюється нормами
параграфа 6 (статтями 572 - 593) глави 49
Цивільного кодексу України та Законом
України «Про заставу», норми якого є
спеціальними по відношенню до норм,
встановлених ЦК України, і на
регулювання правовідносин застави не
поширюються окремі норми цивільного
законодавства про поруку (параграф 3
статті 553-559 глави 49 Цивільного кодексу
України), яка є окремим способом
забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 ст. 593
Цивільного кодексу України, право
застави припиняється у разі:
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою; втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави; реалізація предмета застави;
набуття заставодержателем права
власності на предмет застави. Право
застави припиняється також в інших
випадках, встановлених законом.

В силу ст. 28 Закону України «Про
заставу», застава припиняється у разі:
припиненням забезпеченого заставою
зобов'язання; в разі загибелі
заставленого майна; в разі придбання
заставодержателем права власності на
заставне майно; в разі примусового
продажу заставленого майна; при
закінченні терміну дії права, що
складає предмет застави; в інших
випадках припинення зобов'язань,
установлених законом.

Враховуючи те, що підстави припинення
застави, як окремого виду забезпечення
виконання зобов'язання, безпосередньо
врегульовані окремими нормами
цивільного закону та спеціального
закону, відсутні правові підстави
вдаватися до аналогії закону і
застосовувати норми, які регулюють
підстави припинення інших видів
забезпечення виконання зобов'язання.

Системний аналіз наведених норм
законодавства свідчить про те, що
правовий статус поручителя і
заставодавця (майнового поручителя)
врегульовані окремо, з суттєвими
видовими відмінностями, достатніми для
їх розрізнення і для вирішення спорів з
їх участю шляхом безпосереднього
застосування відповідних норм
цивільного закону.

З наданих господарському суду доказів
було встановлено, що позивач взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором № 3602/0300/4/11 від 24.06.2011 р. та №
3602/0301/1/11 від 11.07.2011 р. виконав належним
чином, надавши позичальникам ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 кредитні кошти, однак
позичальники свої зобов'язання за
даними кредитними договорами належним
чином не виконали, кредитні кошти не
повернули, належні до сплати суми не
сплатили.

Відповідач заперечив проти позовних
вимог та просив суд відмовити в їх
задоволенні з наступних підстав.

На підставі постанови Правління
Національного банку України від 28.02.2014
р. № 107 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних», виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення №
9 щодо запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в Публічне
акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» з 03.03.2014 р.

Відповідно до постанови Правління
Національного банку України від 10.06.2014
№ 339 «Про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк», виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб прийнято рішення від
11.06.2014 № 45 «Про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк».

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 45
від 11.06.2014 р. розпочата ліквідація
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк», уповноваженою
особою Фонду на ліквідацію призначено
ОСОБА_11 на період з 11.06.2014 р. по 10.06.2015 р.
включно.

Згідно з ч. 4 ст. 110 ЦК України,
особливості ліквідації банків
встановлюються Законом «Про банки і
банківську діяльність».

Так, відповідно до ст. 77 Закону «Про
банку і банківську діяльність», Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб у
день отримання рішення Національного
банку України про ліквідацію банку
набуває прав ліквідатора банку та
розпочинає процедуру його ліквідації
відповідно до Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» № 4452-VІ від 23.02.2012 р., який набрав
чинності 21.09.2012 р. (далі Закон). Даний
Закон є спеціальним законом, який має
пріоритет перед іншими нормами
законодавства під час тимчасової
адміністрації та ліквідації банків та
в питаннях регулювання правовідносин у
сфері гарантування вкладів фізичних
осіб.

Згідно з частиною третьою статті 1
зазначеного Закону відносини, що
виникають у зв'язку із створенням і
функціонуванням системи гарантування
вкладів фізичних осіб, виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідації банків, регулюються цим
Законом, іншими законами України,
нормативно-правовими актами Фонду та
Національного банку України.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
(надалі - Закон), який є спеціальним
законом у даних правовідносинах.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних
положень Закону встановлено, що
законодавчі та інші нормативно-правові
акти, прийняті до набрання чинності цим
Законом, застосовуються у частині, що
не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону
встановлено порядок звернення
заставодержателя на заставлене майно,
згідно якого заставодержатель має
право за погодженням з уповноваженою
особою Фонду звернути стягнення на
заставлене майно у порядку,
встановленому чинним законодавством
або договором застави, та отримати
задоволення своїх вимог за рахунок
заставленого майна. У разі якщо обсяг
коштів від реалізації заставленого
майна недостатній для задоволення
вимог заставодержателя, незадоволені
вимоги підлягають задоволенню в
порядку черговості, передбаченій
статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної
наступної черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Звернення позивача до уповноваженої
особи ОСОБА_11 щодо погодження
звернення стягнення на заставлене
майно надійшло 09.09.2014 р. і на даний час
ще не розглянуте.

Відповідно до абз. 3 пункту 2 та пункту 3
ст. 46 Закону, з дня призначення
Уповноваженої особи, строк виконання
всіх грошових зобов'язань банку
вважається таким, що настав, а вимоги за
зобов'язаннями банку, що виникли під
час проведення ліквідації, можуть
пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури та
погашаються у сьому чергу відповідно
до статті 52 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», заставодержатель має право за
погодженням з уповноваженою особою
Фонду звернути стягнення на заставлене
майно у порядку, встановленому чинним
законодавством або договором застави,
та отримати задоволення своїх вимог за
рахунок заставленого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(надалі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

З урахуванням того, що
заставодержатель не звертався до
уповноваженої особи ОСОБА_11 за
погодженням на звернення стягнення на
заставлене майно, а ч. 3 ст. 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» встановлено
порядок звернення заставодержателя на
заставлене майно, й тільки після цього,
в разі непогодження (відмови) у
задоволенні таких вимог, закон надає
право заставодержателю звернутися до
суду з вимогою про стягнення предмету
застави, ПАТ «Брокбізнесбанк» вважає,
що права позивача не були порушені
відповідачем в розумінні ч. 1 ст. 1 ГПК
України, а отже відсутні підстави для
звернення до суду.

Також відповідач посилається на
частину 3 статті 38 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», згідно з якою правочини (у тому
числі договори) неплатоспроможного
банку є нікчемними у зв'язку з тим, що
банк прийняв на себе зобов'язання
(застава, порука, гарантія, притримання,
факторинг тощо) щодо забезпечення
виконання грошових вимог у порядку
іншому, ніж здійснення кредитних
операцій відповідно до Закону України
«Про банки і банківську діяльність».

Крім того, частиною 1 статті 235
Цивільного кодексу України
передбачено, що удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Таким чином, ПАТ «Брокбізнесбанк»
вважає укладені договори застави
майнових прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від
24.06.2011 р. та № 3602/Z01/0301/1/11 від 11.07.2011 р.
удаваними та нікчемними.

Господарський суд не приймає доводи
ПАТ «Брокбізнесбанк» з огляду на
наступне.

Закон України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
(надалі - Закон) не передбачає захисту
прав кредиторів, вимоги яких
забезпечені заставою, в судовому
порядку та не позбавляє права на
судовий захист. Також Закон передбачає
право кредитора звернути стягнення на
предмет застави, але не встановлює
порядку звернення стягнення.

Порядок звернення стягнення на предмет
застави - рухоме майно передбачений
Законом України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень». Так статтею 24 цього Закону
передбачено, що звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом. Порядок реалізації предмета
забезпечувального обтяження за
рішенням суду встановлений ст. 25 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Враховуючи наведене, ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» не позбавлений права
на судовий захист своїх порушених прав
та інтересів, а тому має право на
звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених прав та
інтересів відповідно до ст. 1 ГПК
України в процедурі припинення банку
(відповідача).

Відповідно до частини другої статті 38
Закону України «Про систему
гарантування вкладів Фізичних осіб»,
протягом дії тимчасової адміністрації
уповноважена особа Фонду зобов'язана
забезпечити перевірку правочинів (у
тому числі договорів), вчинених
(укладених) банком протягом одного року
до дня впровадження тимчасової
адміністрації банку, на предмет
виявлення правочинів (у тому числі
договорів), що є нікчемними з підстав,
визначених частиною третьою цієї
статті.

Таким чином, частинами 2 і 3 статті 38
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
встановлені підстави нікчемності
правочинів неплатоспроможного банку, в
якому і запроваджена тимчасова
адміністрація, за умови що такі
правочини вчинені (укладені) протягом
одного року до дня запровадження
тимчасової адміністрації банку.

Як свідчать матеріали справи,
постановою Правління Національного
банку України № 339 від 10.06.2014 р.
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації АТ
«Брокбізнесбанк». Рішенням виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 45 від 11.06.2014 р.
розпочата ліквідація відповідача та
призначена Уповноважена особа Фонду на
ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_11
на період з 11.06.2014 р. по 10.06.2015 р. включно.
Також опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» та
призначення уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
здійснено в газеті «Урядовий кур'єр» №
106 від 14.06.2014 р.

Отже, станом на 23.09.2014 р. (дата подання до
суду доповнень до відзиву) відповідач
вже знаходився в стадії ліквідації, а
не тимчасової адміністрації, а тому
посилання на частину 3 статті 38 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» є
безпідставним, бо зазначена норма
регулює дії Уповноваженої особи Фонду
протягом дії тимчасової адміністрації,
а не ліквідації банку. Тобто
Уповноважена особа Фонду була наділена
правом заявляти про нікчемність
правочинів (договорів) протягом дії
тимчасової адміністрації, але не
скористалась наданим їй правом.

При цьому тимчасова адміністрація була
запроваджена в АТ «Брокбізнесбанк»
відповідно до постанови Правління
Національного банку України № 107 від
28.02.2014 р. з 03.03.2014 р.

Договори застави майнових прав були
укладені 24.06.2011 року та 11.07.2011 року,
тобто за два роки і вісім місяців (для
договору застави від 24.06.2011 року) та за
два роки і сім місяців (для договору
застави від 11.07.2011 року) до дня
запровадження тимчасової
адміністрації банку. При цьому частина
2 статті 38 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
допускає нікчемність правочинів
(договорів) укладених протягом одного
року до дня запровадження тимчасової
адміністрації банку.

Таким чином, договори застави, які
укладені більш ніж за один рік до дня
запровадження тимчасової
адміністрації банку, не можуть бути
нікчемними на підставі статті 38 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 3 статті 38 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», однією з
підстав нікчемності правочинів
(договорів) є прийняття банком на себе
зобов'язання (застава, порука, гарантія,
притримання, факторинг тощо) щодо
забезпечення виконання грошових вимог
у порядку іншому, ніж здійснення
кредитних операцій відповідно до
Закону України «Про банки і банківську
діяльність».

Відповідач не зазначив, які саме
порушення порядку здійснення
кредитних операцій були допущені. Отже,
в порушення ч. 2 ст. 4-3 та ч. 1 ст. 33 ГПК
України відповідач не довів ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх заперечень.

Здійснення кредитних операцій
врегульовано статтями 47, 48, 49 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» (в редакції, що діяв на
момент укладення договорів застави) та
відповідачем при укладенні зазначених
договорів застави не був застосований
інший порядок, ніж передбачений
зазначеними статтями. Так, статтею 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» встановлено, що банк має
право вчиняти будь-які правочини,
необхідні для надання ним банківських
та інших фінансових послуг та
здійснення іншої діяльності. Статтею 48
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» передбачені певні
обмеження щодо діяльності банків,
зокрема: банкам забороняється
діяльність у сфері матеріального
виробництва, торгівлі (за винятком
реалізації пам'ятних, ювілейних і
інвестиційних монет) та страхування,
крім виконання функцій страхового
посередника. Таким чином, відповідач не
обмежений в укладенні договорів
застави. Статтею 49 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
визначено які операції банків
вважаються кредитними та також не
встановлено заборони укладання
договорів застави. Крім того, зазначені
норми Закону України «Про банки і
банківську діяльність» не
встановлюють певного спеціального
порядку укладання договорів застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього кодексу. В момент вчинення
сторонами договорів застави були
дотримані всі вимоги, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, у зв'язку з
чим відсутні правові підстави для
визнання їх нікчемними.

Стосовно удаваності договорів застави
відповідач посилається на частину 1
статті 235 Цивільного Кодексу України,
відповідно до якої удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. При цьому, відповідач не
зазначив який правочин сторони
насправді вчинили, тобто який правочин
приховали під договорами застави.

Таким чином, в порушення ч. 2 ст. 4-3 та ч. 1
ст. 33 ГПК України відповідач не довів
удаваність укладених сторонами
правочинів.

Стосовно посилання відповідача на
частину 3 статті 52 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» та частину 1 статті 1
Господарського процесуального Кодексу
України, зазначивши, що позивач не
звертався до Уповноваженої особи Фонду
за погодженням на звернення стягнення
на заставлене майно, у зв'язку з чим
йому не було відмовлено у погодженні
звернення стягнення, а тому права
позивача не порушені, отже відсутні
підстави для звернення до суду,
господарський суд не приймає до уваги
дані доводи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», заставодержатель має
право за погодженням з уповноваженою
особою Фонду звернути стягнення на
заставлене майно у порядку,
встановленому чинним законодавством
або договором застави, та отримати
задоволення своїх вимог за рахунок
заставленого майна.

На виконання зазначеної норми закону
позивач листом (вих. № 4302 від 08.09.2014 р.,
вхідний № реєстрації відповідача 12425
від 09.09.2014 р., копію додано до матеріалів
справи) звернувся до Уповноваженої
особи Фонду з пропозицією погодити
звернення стягнення на заставлене
майно та про погодження або
обґрунтовану відмову в погодженні
звернення стягнення; про що просив
письмово повідомити не пізніше 19.09.2014 р.

Станом на день розгляду справи в суді
позивач не отримав від Уповноваженої
особи Фонду погодження звернення
стягнення, що по суті є необґрунтованою
відмовою у погодженні звернення
стягнення на заставлене майно та
підтверджують порушення законних прав
позивача на отримання задоволення
невиконаного грошового зобов'язання за
рахунок предмета застави, у зв'язку з
чим зазначений спір підлягає розгляду
в господарському суді м. Києва.

Відповідач з 10.06.2014 р. знаходиться в
процедурі ліквідації відповідно до ст.
44 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», і
станом на 03.09.2014 р. його заборгованість
перед позивачем не погашена, що порушує
законні права та інтереси позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», позивач має право на
позачергове задоволення своїх вимог за
рахунок майна, що є предметом застави, у
зв'язку з чим позивач має всі законні
підстави для звернення до суду за
захистом своїх порушених прав та
інтересів шляхом звернення стягнення
на предмет застави в судовому порядку.

Аналогічної позиції притримується
також Національний банк України в
своєму листі від 27.08.2014 р. № 40-512/47362
(копія додана до матеріалів справи),
якому підзвітний Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб відповідно до ст.
5 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» та
який здійснює функції банківського
регулювання і нагляду за діяльністю
банків відповідно до ст. 55 Закону
України «Про Національний банк
України».

Таким чином, господарський суд дійшов
висновку, що ПАТ АКБ «Індустріалбанк»
не позбавлений права на судовий захист
своїх порушених прав, і відповідно до
закону моментом порушення прав є
ліквідація заставодавця, а тому має
право на звернення до господарського
суду за захистом своїх порушених прав
та інтересів відповідно до ст. 1 ГПК
України.

Положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про заставу» та ч. 2 ст. 590 ЦК України
передбачено, що заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. (ст. 590 ЦК України).

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону України «Про
заставу», звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачено законом або
договором застави.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із
зазначеним Законом. Використання
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження не
позбавляє права обтяжувача звернутися
до суду.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про
заставу», при заставі майнових прав
реалізація предмета застави
провадиться шляхом уступки
заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права. Відповідно до встановленого
законом способу реалізація предмета
застави здійснюється шляхом
відступлення на користь позивача права
вимоги грошових коштів з отримання
вкладу (депозиту) та процентів за
договорами строкових гарантійних
вкладів.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, зважаючи на
встановлені факти та вимоги
вищезазначених правових норм, оцінивши
всі надані докази та пояснення в їх
сукупності, дослідивши наданий
позивачем розрахунок позовних вимог,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства акціонерного
комерційного банку «Індустріалбанк»
до Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про звернення
стягнення на предмет застави за
договором застави майнових прав за
договором строкового гарантійного
вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від 24.06.2011 р. в
рахунок погашення заборгованості у
розмірі 2 693 663,30 доларів США і 660 680,38 грн.
за кредитним договором № 3602/0300/4/11 від
24.06.2011 р. та про звернення стягнення на
предмет застави за договором застави
майнових прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0301/1/11 від
11.07.2011 р. в рахунок погашення
заборгованості у розмірі 2 672 377,58
доларів США і 167 417,91 грн. за кредитним
договором № 3602/0301/1/11 від 11.07.2011 р.,
шляхом відступлення права вимоги
грошових коштів з отримання вкладу
(депозиту) та процентів за договорами
строкових гарантійних вкладів,
підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 35, 44, 49, ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на права вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, буд. 41, ) до
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (69037, м. Запоріжжя, вул.
40 років Радянської України, 39 д, ) за договором строкового
гарантійного вкладу від 24.06.2011 р. №
1202/0100/1/11, укладеним між АКБ
«Індустріалбанк» та Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк», що є предметом
застави за договором застави майнових
прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0300/4/11 від
24.06.2011 р., для задоволення вимог
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (69037, м. Запоріжжя, вул.
40 років Радянської України, 39 д, ) до ОСОБА_1 (реєстраційний
номер облікової картки фізичної особи -
платника податків НОМЕР_1) за договором
кредитним (фізичних осіб на споживчі
цілі під заставу майнових прав на
грошові кошти) № 3602/0300/4/11 від 24.06.2011 р. в
сумі 2 693 663 (два мільйони шістсот
дев'яносто три тисячі шістсот
шістдесят три) доларів 30 центів США та
660 680 (шістсот шістдесят тисяч шістсот
вісімдесят) грн. 38 коп., які складаються
із:

- суми неповернутого кредиту - 2 650
000,00 (два мільйона шістсот п'ятдесят
тисяч) доларів США;

- суми несплачених процентів за
користування кредитом за період з
01.05.2014 р. по 02.07.2014 р. включно - 43 663,30
доларів США;

- суми пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 310 560,30 грн.;

- суми штрафу за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 350 120,08 грн.,

шляхом відступлення Публічному
акціонерному товариству Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» (69037,
м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської
України, 39 д, ) права
вимоги грошових коштів з отримання
вкладу (депозиту) в розмірі 2 790 000,00 (два
мільйона сімсот дев'яносто тисяч)
доларів США та процентів за договором
строкового гарантійного вкладу від
24.06.2011 р. № 1202/0100/1/11.

3. Звернути стягнення на права вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, буд. 41, ) до
Публічного акціонерного

товариства Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» (69037, м.
Запоріжжя, вул. 40 років Радянської
України, 39 д, ) за
договором строкового гарантійного
вкладу від 11.07.2011 р. № 1202/0100/2/11,
укладеним між АКБ «Індустріалбанк» та
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк», що є предметом
застави за договором застави майнових
прав за договором строкового
гарантійного вкладу № 3602/Z01/0301/1/11 від
11.07.2011 року, для задоволення вимог
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (69037, м. Запоріжжя, вул.
40 років Радянської України, 39 д, ) до ОСОБА_2 (реєстраційний
номер облікової картки фізичної особи -
платника податків НОМЕР_2) за договором
кредитним (фізичних осіб на споживчі
цілі під заставу майнових прав на
грошові кошти) № 3602/0301/1/11 від 11.07.2011 р. в
сумі 2 672 377 (два мільйони шістсот
сімдесят дві тисячі триста сімдесят
сім) доларів 58 центів США та 167 417 (сто
шістдесят сім тисяч чотириста
сімнадцять) грн. 91 коп., які складаються
із:

- суми неповернутого кредиту - 2 650
000,00 (два мільйона шістсот п'ятдесят
тисяч) доларів США;

- суми несплачених процентів за
користування кредитом за період з
01.06.2014 р. по 02.07.2014 р. включно (період, за
який нараховані проценти для
пред'явлення вимоги кредитора) - 22 377,58
доларів США;

- суми пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 1 770,87 грн.;

- суми штрафу за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 165 647,04 грн.,

шляхом відступлення Публічному
акціонерному товариству Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» (69037,
м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської
України, 39 д, ) права
вимоги грошових коштів з отримання
вкладу (депозиту) в розмірі 2 790 000,00 (два
мільйона сімсот дев'яносто тисяч)
доларів США та процентів за договором
строкового гарантійного вкладу від
11.07.2011 р. № 1202/0100/2/11.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м.
Київ, проспект Перемоги, 41, ) на користь Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» (69037,
м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської
України, 39 д, ) 73 080
(сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00
коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.10.14.

Головуючий суддя
Т.М. Ващенко

Суддя
І.О. Домнічева

Суддя
К.І. Головіна