КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/11825/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

За участю представників:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: Скора Ю.В. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р.

у справі №910/11825/14 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району»

до Публічного акціонерного товариства
«Київенерго»

про стягнення 14 622,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червеня 2014 року Комунальне
підприємство «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»
(далі-відповідач) про стягнення 4 622,80
грн. матеріальної шкоди (збитків), що
утворилася внаслідок неналежного
виконання відповідачем умов договору
на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 01.10.2003р. №8242071.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 року у справі №910/11825/14 в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 18.08.2014р., позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
зазначене рішення суду та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на неповне
з'ясування обставин господарським
судом, що мають значення для вирішення
справи та порушення останнім норм
матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - без змін.

Учасники процесу були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, про що свідчать наявні в
матеріалах справи докази, зокрема
розписка (а.с.108 т.1). Однак, відповідач
наданим йому процесуальним правом не
скористався та в судове засідання не
з'явився, своїх повноважних
представників не направив, про причини
своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання з розгляду
апеляційної скарги, судова колегія
вважає за можливе розглянути подану
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідача.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення суду, дійшла до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції не підлягає
скасуванню чи зміні з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
01.10.2003р. між відповідачем, як
постачальником, та позивачем, як
споживачем, був укладений Договір
№8242071 на постачання теплової енергії у
гарячій воді (далі - Договір),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується виробити та поставити
теплову енергію споживачу для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
споживач зобов'язується отримати її та
оплатити відповідно до умов,
викладених в Договорі.

У відповідності до п.2.2.1 Договору
постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді води на межу
балансової належності із споживачем
для потреб опалення в період
опалювального сезону; для гарячого
водопостачання - протягом року згідно
із заявленими споживачем величинами
приєднаного теплового навантаження,
зазначеними в додатку № 1 до Договору.

Договір набирає чинності з дня його
підписання та діє до 31.12.2003р. (пункт 4.1
Договору).

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Апелянт стверджує, що, оскільки було
відхилення параметрів постачання
теплоенергії (а саме в бік зменшення)
відповідачем повинно було провести
перерахунок вартості послуг з
постачання теплової енергії у гарячій
воді за період з 27.12.2013р. по 26.01.2014р.,
наданих будинку за адресою: м. Київ,
пров. Артилерійський, 11. До матеріалів
справи додано порівняльну таблицю
температур теплоносія будинку за
адресою: м. Київ, пров. Артилерійський,
11.

Листом від 15.04.2014р. №02/1957 позивач
звернувся до відповідача з вимогою
щодо проведення перерахунку в зв'язку
із невідповідністю параметрів
теплоносія температурному графіку. У
претензійній вимозі позивач наполягав
на проведенні перерахунку вартості
послуг з постачання теплової енергії у
гарячій воді за період з 23.11.2013р. по
18.12.2013р., наданих будинку за адресою: м.
Київ, пров. Артилерійський, 7-9 на
підставі Договору, відповідно до
фактичних показників температури
теплоносія.

У свою чергу, відповідач листом від
22.04.2014р. № 029/51/3813 надав позивачу
відповідь, в якій зазначено, що на
підставі Закону України "Про
теплопостачання", Правил технічної
експлуатації теплових установок і
мереж, затверджених наказом
Мінпаливенерго України від 14.02.2007 № 71
та зареєстрованих Міністерством
юстиції України 05.03.2007 за № 197/13464),
відповідач постачає теплову енергію
Комунальному підприємству на підставі
Договору, якими передбачено умови і
порядок постачання теплової енергії та
розрахунків за її споживання; умовами
Договору визначається обсяги
споживання теплової енергії для потреб
централізованого опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків за
адресою: м. Київ, пров. Артилерійський,
7-9 та 11 згідно з показаннями приладів
обліку; отже, не має підстав для
здійснення коригування обсягів та
вартості споживання теплової енергії.

Пунктом 36 Правил встановлено, що
теплопостачальна організація
зобов'язується: забезпечувати протягом
обумовленого в договорі часу
безперервне постачання теплової
енергії (за винятком нормативно
встановлених перерв), підтримувати
параметри теплоносія, що подається з
колекторів джерела теплової енергії,
на вході в теплову мережу споживача
теплової енергії відповідно до
температурного графіка теплової
мережі, не допускаючи відхилення
параметрів, визначених договором;
надавати споживачеві інформацію про
обсяги та якість постачання теплової
енергії, тарифи (ціни), порядок оплати,
методики і нормативи розрахунку,
режими споживання на умовах,
визначених договором; у разі
постачання теплової енергії з
використанням власних теплових мереж
забезпечити рівноправний доступ до
таких мереж усіх споживачів відповідно
до укладених договорів; після
закінчення опалювального періоду
надавати споживачеві дані про
обов'язкові обсяги робіт з підготовки
власного теплового господарства до
наступного опалювального періоду.

У відповідності до п.17 Правил для
обліку відпуску та споживання теплової
енергії застосовуються прилади
комерційного обліку, занесені до
Державного реєстру засобів
вимірювальної техніки, або ті, що
пройшли державну метрологічну
атестацію.

Статтею 1 Закону України "Про
теплопостачання" встановлено, що
прилад комерційного обліку теплової
енергії - засіб вимірювальної техніки,
що має нормовані метрологічні
характеристики і тип якого занесений
до Державного реєстру засобів
вимірювальної техніки, на основі
показань якого визначається обсяг
спожитої теплової енергії.

Згідно із п.20 Правил облік обсягу
споживання теплової енергії і
параметрів теплоносія ведеться на межі
балансової належності теплових мереж
теплопостачальної організації та
споживача або за домовленістю сторін в
іншому місці. У разі відсутності,
пошкодження та/або неправильної роботи
приладів комерційного обліку оплата
здійснюється відповідно до визначених
у договорі навантажень з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Так, умовами Договору передбачено, що
відповідач зобов'язується щомісячно
оформляти для Комунального
підприємства, зокрема, величину
фактично спожитої теплової енергії,
визначену в гігакалоріях (табуляграму)
та її вартість за кожним особовим
рахунком Комунального підприємства за
розрахунковий період (місяць), тобто
відповідач виставляє рахунки тільки за
обсяг фактично спожитої теплової
енергії.

Разом з тим, позивач просить суд
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду (збитки) у сумі 14 622,80 грн. При
цьому, під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення (пункт 3.12 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

Частиною другою статті 224
Господарського кодексу України
передбачено, що під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
у вигляді упущеної вигоди, потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення:
протиправної поведінки; збитків;
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та
збитками; вини та встановлення заходів,
вжитих стороною для одержання такої
вигоди.

Згідно із ч.1 ст.225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 та 2 ст.22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Проте, позивачем не доведено суду ні
наявності збитків (у розумінні статті 22
ЦК України та 225 ГК України), ані вини
відповідача чи причинно-наслідкового
зв'язку між діями (бездіяльністю)
останнього і шкодою, завданою
Комунальному підприємству.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача матеріальної
шкоди (збитків) в сумі 14 622,80 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені позивачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції, яким відмовлено в
задоволенні позовних вимог, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи. Судова колегія не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміні
оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р. у справі №910/11825/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 18.08.2014 року у справі
№910/11825/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11825/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 24.10.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала