ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014 р.
Справа № 914/3157/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київдо
відповідача: Комунального
підприємства «Стрийтеплоенерго»,
м.Стрий Львівської областіпро:
стягнення 806 474,03 грн.
Суддя
Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: Вознюк Є.В. - представник,
довіреність в матеріалах справи;

від відповідача: Панас Ю.А. -
представник, довіреність в матеріалах
справи.

Права та обов'язки ст. ст. 20, 22 ГПК
України суд роз'яснив представникам
Сторін, які з"явилися в судове
засідання. Заяви про відвід суду не
надходили

Суть спору: Позов заявлено Публічним
акціонерним товариством Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" до Комунального підприємства
«Стрийтеплоенерго» про стягнення 806474,03
грн., з яких 489539,32 грн. основного боргу,
104203,71 грн. пені, 36538,54 грн. 3 % річних, 108009,16
грн. 7 % штрафу, 68183,30 грн. інфляційних
втрат.

Ухвалою суду від 08.09.2014р. за даним
позовом порушено провадження у справі
та призначено розгляд справи на
24.09.2014р.

В зв"язку з неявкою представника
відповідача в судове засідання 24.09.2014р.,
ухвалою суду відкладено розгляд
справи на 15.10.2014р.

14.10.2014р. за вх.№43441/14 від позивача
поступили письмові пояснення стосовно
інфляційних нарахувань.

15.10.2014р. відповідач подав
клопотання від 14.10.2014р. (вх.№43675/14) в
якому просить суд зменшити розмір
заявленої до стягнення пені до 10 % (10104,37
грн.) та штрафу до 10 % (10800,91 грн.)

Через повторну неявку
відповідача в засідання 15.10.2014р.,
ухвалою суду відкладено розгляд справи
на 22.10.2014р.

22.10.2014р. позивач подав письмові
пояснення щодо зменшення розміру
штрафних санкцій, з підстав наведених у
яких заперечує повністю проти
задоволення клопотання відповідача
про зменшення неустойки (вх.№45074/14).

В судовому засіданні 22.10.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені вимоги, просить позов
задоволити з підстав, викладених в
позовній заяві та наданих суду
поясненнях. Проти зменшення заявленої
до стягнення неустойки (пені до 10 %
(10104,37 грн.) та штрафу до 10 % (10800,91 грн.))
заперечив.

В судовому засіданні 22.10.2014р.
представник відповідача визнав
позовні вимоги повністю, підтвердив що
зауважень стосовно проведених
позивачем розрахунків по вимогах про
стягнення пені, штрафу, 3% річних та
інфляційних втрат не має; підтримав та
просить задоволити клопотання від
14.10.2014р. (вх.№43675/14) про зменшення
розміру заявленої до стягнення пені до
10 % (10104,37 грн.) та штрафу до 10 % (10800,91 грн.).

В обґрунтування клопотання
відповідач посилається на те, що
основною причиною невчасного
виконання КП «Стрийтеплоенерго»
грошового зобов'язання перед ПАТ «НАК
«Нафтогаз» є та обставина, що
споживачами теплової енергії, яку
виробляє підприємство відповідача, є
переважно населення, а також
посилається на збитковість
господарської діяльності відповідача
у зв'язку з наявністю значної
заборгованості споживачів за
поставлену теплоенергію. Пояснює, що
підприємство працює за тарифами для
трьох груп споживачів: населення,
бюджет та інші. Дані тарифи
встановлюються Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг. Збитки
підприємства від продажу теплової
енергії населенню і різниці в тарифах
складає суму в розмірі 4 942,7 тис.грн.
Відповідно до Постанови Кабінету
міністрів України від 20.03.2013 року №517
станом на 01.10.2013 р. затверджений обсяг
різниці в тарифах на суму 4,9 млн.грн.,
але не профінансований. Відтак,
невчасне виконання фінансових
зобов»язань перед позивачем зумовлене
відсутністю фінансування різниці в
тарифах. Відповідач посилається і на
те, що за поставлений на підставі
договору від 09.07.2012 року №02/07-БО
природний газ він провів розрахунок з
позивачем на суму 4 812 109,60 грн. і
заборгував позивачу лише 489 539,32 грн.
Стверджує, що КП «Стрийтеплоенерго»
єдине у місті Стрий підприємство, яке
забезпечує населення, соціальну сферу
послугами з теплопостачання, а тому
фінансова неспроможність підприємства
може призвести до спричинення кризової
ситуації у соціальній сфері міста.
Стягнення неустойки в повній сумі
спричинить також збільшення
заборгованості по заробітній платі
працівникам КП «Стрийтеплоенерго»;
спричинить додаткове збільшення
збитків підприємства, яке не мають
жодних джерел для їх покриття. У той же
час збільшення збитків може призвести
до стану неплатоспроможності КП
«Стрийтеплоенерго», і як наслідок - до
зупинення функціонування
підприємства, що в свою чергу матиме
катастрофічні наслідки для всієї
громади міста Стрий в період
опалювального періоду, оскільки без
опалення залишаться не лише мешканці
міста , а й соціальна сфера, школи,
лікарні, дитячі садки тощо. Відповідач
вважає, що за таких обставин
зачіпаються майнові та інші інтереси
відповідача (забезпечення тепловою
енергією наседення, виплата заробітної
плати працівникам, безперебійне
теплопостачання в опалювальний
період). Згідно із звітом про фінансові
результати підприємства за 2013 рік
чистий дохід підприємства відсутній,а
сукупний дохід - «-2598 тис.грн.».

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України
господарським судом створено сторонам
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства.

Із врахуванням наведеного, матеріалів
у справі, господарським судом
дотримано встановлених ст.129
Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК
України засад здійснення судочинства
та забезпечено сторонам можливість
реалізації передбачених ст.22 ГПК
України прав сторони в процесі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності у відповідності
до ст.43 ГПК України, заслухавши
пояснення сторін, судом встановлено.

09.07.2012р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
(продавець) та КП «Стрийтеплоенерго»
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
02/07-БО, відповідно до п.1.1 якого
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю у 2012 році природній
газ , ввезений на митну територію
України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за
кодом УКТ ЗЕД , а відповідач
зобов'язувався прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору.

Згідно п.5.1 договору ціна (граничний
рівень цін) на газ та послуги з його
транспортування установлюється НКРЕ.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за
газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу . Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

На момент закінчення строку дії
договору позивачем свої зобов'язання
були виконані в повному обсязі та
поставлено природного газу в 2012 році в
обсязі 1032,257 тис. м.куб. на загальну суму
4812109,60 грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу
(належним чином засвідчені копії
долучено до матеріалів справи).

Покупець (відповідач у справі) взяті на
себе зобов'язання по оплаті
поставленого газу виконав частково і
станом на час звернення позивача з
позовом до суду сума основного боргу
відповідача за поставлений природний
газ становить 489539,32 грн. та не
заперечується відповідачем.

Як вбачається із наведених позивачем
розрахунків покупець (відповідач) свої
зобов'язання по оплаті спожитого
природного газу у встановлені
договором строки не виконував,
оплачував поставлений йому газ з
порушенням встановлених договором
строків оплати.

Відповідно до п.7.1 договору, п.2 ст.625 ЦК
України, позивачем нараховано
відповідачу інфляційні втрати, розмір
яких відповідно до проведеного
позивачем розрахунку становить 68183,30
грн.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України позивач нарахував 3% річних в
сумі 36538,54 грн.

Відповідно до п.7.2 договору позивачем
нараховано 104 203,71 грн. пені та 7% штрафу в
розмірі 108 009,16 грн.

При прийнятті рішення суд виходив із
наступного.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти (ст.11 ЦК України).

У відповідності до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію ( передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Згідно ст.175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб"єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п.7.1 договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов"язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим договором.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання
Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору
Продавець має право не здійснювати
поставку газу Покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Згідно ст. 611 ЦК України , у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема у
вигляді сплати винною особою неустойки
(штрафу, пені).

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Поняття неустойки визначено у статті 549
ЦК України. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України , якщо
предметом неустойки (штрафу, пені) є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов"язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов"язання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.231 ГК України
законом щодо окремих видів зобов"язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов"язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов"язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі , що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст.3 вказаного Закону розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період , за який сплачується
пеня.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов"язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов"язання мало бути
виконано.

Розглянувши вимогу позивача про
стягнення нарахованої до сплати пені в
розмірі 104203,71 грн. та 7 % штрафу в розмірі
108009,16 грн., суд перевірив їх нарахування
та прийшов до висновку про те, що пеня
за невиконання грошових зобов'язань
становить 104203,71 грн., а 7 % штрафу
становить 108009,16 грн.

Розглянувши клопотання відповідача
від 14.10.2014р. (вх.№43675/14), у якому
відповідач просить суд зменшити розмір
заявленої до стягнення пені до 10 % (10104,37
грн.) та штрафу до 10 % (10800,91 грн.) суд
вважає за доцільне задоволити його
частково з наступних мотивів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов»язання.

Відповідно до п.1 ст.233 ГК України, суд
має право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов»язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов»язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, які підлягають
стягненню зі сторони, що порушила
зобов»язання, суд повинен з»ясувати
наявність значного перевищення
розміру неустойки перед розміром
збитків, а також об»єктично оцінити, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов»язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов»язання, незначності
прострочення у виконанні зобов»язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, майновий стан сторін, стан
розрахунків та соціальна значущість
підприємства мають значення для
вирішення питання про зменшення
неустойки. Втім, розмір, до якого
відповідач просить зменшити пеню та
штраф (на 90%) не є співрозмірним, в
контексті інтересів позивача і
відповідача.

Адже, підприємство позивача забезпечує
галузі національної економіки і
населення природним газом. Тобто, ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» як державне
підприємство є об»єктом, що має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави. Позивач для
безперервного постачання газу
споживачам, повинен постійно проводити
розрахунки за отриманий газ з
іноземними постачальниками природного
газу, що нерозривно пов»язано з оплатою
газу вітчизняними споживачами на
користь позивача. Окрім того, несплата
боргів перед іноземними
постачальниками газу може потягнути за
собою , як стверджує позивач, взагалі
зупинення постачання природного газу
на територію України, що майже сталося 1
січня 2006 року, відбулось 1 січня 2009 року
та 16 червня 2014 року. Також необхідно
враховувати, що у відповідності до
звіту позивача про фінансові
результати за 2013 рік за невиконання
зобов»язань контрагентами, чистий
збиток Компанії складає більше 12
мільярдів гривень. Поряд з цим,
Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», як суб»єкт
господарювання державного сектора
економіки, яка забезпечує галузі
національної економіки і населення
природним газом, має стратегічне
значення для безпеки та економіки
держави. За договором купівлі-продажу,
який є підставою заявлених позивачем
вимог, постачався імпортований
природний газ, закуплений позивачем за
зовнішньоекономічними контрактами,
умовами яких встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
жорсткі санкції за порушення цих
строків, аж до припинення постачання
природного газу на територію України.

Суд також враховує, що за отриманий у
2012 році газ відповідач повинен був
провести розрахунки з позивачем
згідно умов в договорі купівлі-продажу,
у більшій частині у 2012 році та на
початку 2013 року.

Слід зазначити, що зменшення розміру
неустойки є правом господарського
суду, а обставини застосування даної
норми є оціночними та водночас
потребують відповідного доведення
заінтересованою стороною з
урахуванням приписів статей 32-34 ГПК
України.

А тому, враховуючи вищенаведене,
документи у справі, принцип
справедливості та розумності та
інтереси обох сторін, суд вважає за
доцільне зменшити розмір штрафу та
пені, які підлягають до стягнення з
відповідача на 20% та відповідно
стягнути 83 362,97 грн. пені і 86 407,33 грн.7%
штрафу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов"язання, на вимогу кредитора
зобов"язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем грошових зобов"язань за
договором, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача про стягнення 3% річних
в сумі 36538,54 грн. та інфляційних втрат в
сумі 68183,30 грн. підлягає до задоволення
повністю, з чим погодився в судовому
засідання представник відповідача.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести і підтвердити
належними доказами ті обставини, на
яких грунтуються її вимоги чи
заперечення на позов.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об"єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладені обставини, суд
прийшов до висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню: в частині вимоги про
стягнення основного боргу - в сумі
489539,32 грн. , пені - в розмірі 83362,97 грн.
пені, 7% річних - в розмірі 86407,33 грн., 68183,30
грн. інфляційних втрат,36538,54 грн. 3 %
річних. В частині решти позовних вимог
позивачу слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача повністю,
з врахуванням того, що у разі зменшення
судом розміру пені, штрафу судовий збір
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення такого
розміру.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.1, 2, 4-3,22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 82, 83, 84,85, 116
ГПК України, суд,-

вирішив:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Стрийтеплоенерго» (82400, Львівська
область, м.Стрий, вул.Новаківського, 9,
ідентифікаційний код 05432684) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6,
ідентифікаційний код 20077720) 489539,32 грн.
основного боргу, 83362,97 грн. пені, 86407,33
грн. 7 % штрафу, 68183,30 грн. інфляційних
втрат,36538,54 грн. 3 % річних, 16129,48 грн.
судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

В засіданні 22.10.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
прийнятого по справі рішення. Повний
текст рішення підписано 27.10.2014р.

Суддя
Кітаєва С.Б.