ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.10.14р. Справа № 904/6487/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОНАР", м. Миколаїв

до Публічного акціонерного товариства
"ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ
ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 8 477,74 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: Романенков О.О.,
представник за довіреністю №05 від
01.10.14р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суд від 27.08.14р.
порушено провадження у справі №904/6487/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОНАР" (далі-позивач)
до Публічного акціонерного товариства
"ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ
ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД" (далі-відповідач)
про стягнення 8 477,74 грн. Справу
призначено до розгляду на 09.10.14р.

Ухвалою господарського суд від 09.10.14р.
відкладено розгляд справи на 23.10.14р.

23.10.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник позивача надав для огляду
суду всі оригінали первинних
документів на підставі яких виник спір.

В свою чергу, повноважний
представник відповідача у судове
засідання не з'явився. Жодних пояснень
щодо причини неявки або інших
клопотань до господарського суду не
надходило. Але 23.10.14р. до суду від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, відповідно до якого відповідач
просить суд в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення пені у
розмірі 584,29 грн. - відмовити.

Повноважний представник
позивача у судовому засіданні
наполягав на розгляді спора по суті в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи зазначене,
господарський суд вважає, що
повноважний представник відповідача у
судове засідання не з'явився без
поважних причин, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.10.14р.
оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення, згідно зі ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.14р. між позивачем та відповідачем
укладено договір поставки № 511140341 (далі
- Договір поставки), відповідно до умов
якого позивач зобов'язався поставити, а
відповідач прийняти і сплатити
продукцію матеріально-технічного
призначення (далі-товар). Найменування,
асортимент, номенклатура, сортимент,
кількість. ціна , умови і терміни
постачання товару вказані в
Специфікаціях, оформлених у вигляді
Додатків до цього Договору, що є
невід'ємною його частиною.

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору поставки та
специфікації №1 до нього 05.02.14р. позивач
поставив відповідачу текстоліт ПТ 70,0
мм у кількості 199,800 кг на суму 7 192,80 грн.
з ПДВ. Вказана поставка
підтверджується рахунком-фактурою №
СФ-0000878 від 05.02.14р., видатковою накладною
№ РН-0000699 від 05.02.14р., податковою
накладною № 699 від 05.02.14р. Претензій до
позивача з приводу асортименту,
кількості та якості товару чи інших
супровідних документів на товар зі
сторони відповідача не надходило.

Позивач звертає увагу суду на те, що у
специфікації встановлено строк
розрахунку за поставлений товар - 45
календарних днів. Однак, відповідач до
цього часу за поставлений товар не
розрахувався. Прострочення розрахунку
за поставлений товар становить 151 день,
тобто з 25.03.14р. по 22.08.14р.

З метою досудового врегулювання спору,
03.07.14р. позивач направив на адресу
відповідача претензію № 35 від 02.07.14р.
щодо погашення заборгованості у
розмірі 7 192,80 грн. за вищезазначеним
Договором поставки. Зазначену
претензію відповідач отримав 10.07.14р., що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення. Але, як
зазначає позивач, відповідачем
вищевказані вимоги були залишені без
відповіді та задоволення, у зв'язку з
чим останній був змушений звернутися з
позовом до суду.

За неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків по
Договору поставки, позивачем на
підставі п. 7.5. була нарахована пеня у
розмірі 584,29 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2
ст. 625 ЦК України позивачем були
нараховані інфляційні втрати у розмірі
611,38 грн. та 3% річних у розмірі 89,27 грн.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 7 192,80 грн., пеню у розмірі 584,29
грн., інфляційні втрати у розмірі 611,38
грн.,3% річних у розмірі 89,27 грн., а всього
8 477,74 грн.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань по
вищезазначеному Договору поставки на
момент розгляду спору до
господарського суду не надав. Крім
того, відповідач не скористався
наданим йому правом на судовий захист,
наведених позивачем обставин не
спростував, а лише не визнав позовні
вимоги в частині стягнення пені у
розмірі 584,29 грн., оскільки п. 7.5.
Договору поставки не встановлений
конкретний розмір пені. Таким чином,
відповідач вважає, що оскільки сторони
не узгодили в договорі конкретний
розмір пені, то нарахування позивачем
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ та стягнення її є
неправомірним.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, оцінивши надані
докази в їх сукупності, господарський
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач свої обов'язки по Договору
поставки виконав належним чином, що
підтверджується видатковою накладною
на поставлений товар, підписаною зі
сторони відповідача уповноваженою
особою за довіреністю на отримання
матеріальних цінностей та скріплена
печатками сторін. Зазначені документи
були підписані відповідачем без
будь-яких зауважень. Таким чином,
відповідач своїми діями у повному
обсязі прийняв умови Договору
поставки.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору поставки та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 7 192,80 грн. є обґрунтованими,
доведеними та визнаними відповідачем,
у зв'язку з чим підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Оскільки законом у даному випадку не
передбачено розмір штрафних санкцій,
то застосовуються санкції передбачені
договором.

Відповідно до п. 7.5. Договору поставки в
разі невчасного здійснення
розрахунків за цим Договором,
відповідач виплачує позивачу пеню в
розмірі не більш подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня, від несплаченої
суми за кожен день прострочення.

Господарський суд вважає, що сторони в
договорі не встановили конкретний
розмір пені, а обмежили лише її розмір
подвійною обліковою ставкою НБУ (не
більше подвійної облікової ставки НБУ).

Таким чином, оскільки сторони не
узгодили в договорі конкретний розмір
пені, то нарахування позивачем пені у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
та стягнення її є неправомірним. Тому в
частині стягнення пені необхідно
відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.05.2014 р. у справі № 904/1249/14.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищевказаної норми
закону, позивачем були нараховані
інфляційні втрати у розмірі 611,38 грн. та
3% річних у розмірі 89,27 грн., розрахунок
яких господарським судом був
перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, оскільки
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином та в установлені строки.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторін
пропорційно задоволеним позовним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 629, 693 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ІНТЕРПАЙП
НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ
ЗАВОД" (49081, м. Дніпропетровськ, вул.
Столєтова, буд. 21, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОНАР" (54030, м.
Миколаїв, вул.Лагерне поле, буд. 5/12, ) заборгованість за
поставлений товар у розмірі 7192,80 грн.
(сім тисяч сто дев'яносто дві грн. 80
коп.), інфляційні втрати у розмірі 611,38
грн. (шістсот одинадцять грн. 38 коп.), 3%
річних у розмірі 89,27 грн. (вісімдесят
дев'ять грн. 27 коп.), витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1 701,08 грн. (одна
тисяча сімсот одна грн. 08 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 24.10.14р.

Суддя Н.Е. Петренко