КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р. Справа№ 910/8994/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі
Добрицькій В.С.

за участю представників:

від позивача - Данилюк Д.В.

від відповідача - Кобзар Л.І.

від третьої особи - Ярошенко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на
рішення Господарського суду м. Києва
від 18.06.2014 року (головуючий суддя
Лиськов М.О. судді: Любченко М.О.,
Чеберяк П.П.)

за позовом Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія «Міжнародні
авіалінії України»

третя особа, які не заявляють
самостійних вимог на предмет

Міністерство інфраструктури України

про зобов`язання вчинити дії,-

За зустрічним позовом Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Міжнародні авіалінії України»

до Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

про зобов`язання укласти
додаткову угоду,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДП «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» звернувся до
Господарського суду міста Києва з.
позовом до ПАТ «Авіакомпанія
«Міжнародні авіалінії України» про
зобов`язання вчинити дії, а ПАТ
«Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії
України» в свою чергу звернулося із
зустрічною позовною заявою до ДП
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про
зобов`язання укласти додаткову угоду.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року в задоволенні
первісного позову було відмовлено, а
провадження за зустрічним позовом було
припинено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач за первісним позовом звернувся
з апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій вказує, що рішення суду
постановлено при неповному з`ясуванні
обставин справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права
а тому просить суд скасувати рішення та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги первісного позову задовольнити
в повному обсязі, а в задоволені
зустрічного позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у складі суддів: головуючий суддя:
Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В.,
Буравльов С.І.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченко Е.О. 11.09.2014
року у зв`язку із хворобою судді
Андрієнко В.В. змінено склад колегії
суддів на: головуючий суддя Шапран В.В.,
судді: Буравльов С.І., Шевченко Е.О.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченко Е.О. 02.10.2014
року змінено склад колегії суддів на:
головуючий суддя Шапран В.В., судді:
Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Через відділ документального
забезпечення до суду від представника
відповідача за первісним позовом
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому зазначено, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
а тому просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду без змін.

В судове засідання з`явилися
представники сторін та надали усні
пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

01.06.2009 року між позивачем за первісним
позовом - Державним підприємством
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та
відповідачем за первісним позовом -
Приватним акціонерним товариством
«Міжнародні авіалінії України», як
перевізником, був укладений договір у
вигляді додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7, який
складено у відповідності до спрощеної
процедури, де сторони погодили те, що
умови основної угоди та додатку "А" до
СУНО від січня 2004 року, опубліковані
Міжнародною асоціацією повітряного
транспорту, застосовуються так, ніби ці
умови були повністю повторені у цьому
документі.

Відповідно до довідкових матеріалів до
додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7, сторонами було
визначено перелік повітряних суден,
які обслуговуються, перелік та
вартість додаткових послуг, які
виконуються під час наземного
обслуговування повітряних суден в
аеропорту «Бориспіль» за запитом та за
плату.

Також, між сторонами були укладені
додаткові угоди до додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7,
а саме: № 1 від 15.07.2009 року, № 2 від 23.10.2009
року, № 3 від 07.04.2009 року, № 4 від 24.12.2009
року, № 5 від 21.12.2010 року, № 6 від 01.06.2010
року, № 7 від 21.05.2010 року, № 8 від 29.07.2010
року, № 11 від 10.02.2011 року, № 12 від 29.12.2010
року, № 13 від 31.01.2011 року, № 14 від 11.08.2011
року, № 15 від 11.08.2011 року, № 16 від 09.12.2011
року, № 17 від 24.02.2012 року, № 18 від 15.11.2011
року, № 20 від 24.02.2012 року, № 21 від 20.06.2012
року, № 22 від 24.09.2012 року, № 23 від 24.09.2012
року, № 25 від 01.04.2012 року, № 26 від 08.02.2013
року, № 27 від 01.04.2013 року.

01.03.2013 року ПАТ «Авіакомпанія
«Міжнародні авіалінії України»
звернулося з листом до ДП «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» № 10.5.4-039 , в якому
висловив пропозицію виділити місця для
базування для літаків АН-148,
реєстраційний номер UR-NTС та АН-148,
реєстраційний номер UR-NTD з 01.04.2013 та
внести відповідні зміни в додаток В
1.1/02.1.1-23.9-7.

Позивач за первісним позовом погодився
виділити додаткові місця для базування
літаків відповідача за первісним
позовом та підготував, підписав і
направив відповідачу за первісним
позовом проект додаткової угоди № 27 до
додатку В 1.1./02.1.1. -23.9 -7 від 01.06.2009 року.

Разом з тим, 23.04.2013 року ДП «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» отримав лист
ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні
авіалінії України» від 17.04.2013 року №
10.1.7-52 з додатковою угодою № 27 до
додатку В 1.1./02.1.1.-23.9-7 від 01.06.2009 року
підписаною відповідачем за первісним
позовом з протоколом розбіжностей,
який містив «свою» редакцію додаткової
угоди № 27 до додатку В 1.1./02.1.1.-23.9-7 від
01.06.2009 року та довідкового матеріалу № 3
до додаткової угоди № 27 до додатку В
1.1./02.1.1.-23.9-7 від 01.06.2009 року.

Позивач за первісним позовом,
звертаючись із позовом до суду
зазначив, що він не погоджується із
запропонованою відповідачем за
первісним позовом редакцією
додаткової угоди № 27 до додатку В
1.1/02.1.1.-23.9-7 від 01.06.2009 року викладеної в
протоколі розбіжностей відповідача і
вважає, що у останнього є обов'язок
укласти додаткову угоду № 27 до додатку
В 1.1/02.1.1.-23.9-7 від 01.06.2009 року в редакції
позивача за первісним позовом.

Статтею 6 Цивільного кодексу України
передбачено, що сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 7 ст. 179 Господарського
кодексу України передбачено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180
Господарського кодексу України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно із ч. 1-5 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів. Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 Господарського
кодексу України, якщо сторона, яка
одержала протокол розбіжностей щодо
умов договору, заснованого на
державному замовленні або такого,
укладення якого є обов'язковим для
сторін на підставі закону, або сторона -
виконавець за договором, що в
установленому порядку визнаний
монополістом на певному ринку товарів
(робіт, послуг), яка одержала протокол
розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

Позивач за первісним позовом звернувся
до суду посилаючись на приписи п. 7 ст. 181
Господарського кодексу України, і
просив суд зобов'язати відповідача за
первісним позовом укласти додаткову
угоду № 27 до додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 у
відповідній редакції, запропонованій
саме позивачем за первісним позовом,
мотивуючи свої вимоги саме тим, що
відповідач за первісним позовом зі
своєї сторони не підписав
запропонований позивачем за первісним
позовом проект додаткової угоди № 27 до
додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7, і що підписання
відповідного договору в редакції
позивача за первісним позовом є саме
обов'язком відповідача за первісним
позовом, який виник внаслідок ст.ст. 180,
181 господарського кодексу України і
поданий позивачем за первісним позовом
проект додаткової угоди повністю
відповідав узгодженим намірам сторін.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що
виникають при укладанні господарських
договорів за державним замовленням,
або договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Проте, враховуючи те, що вчинення
стороною дій, направлених на укладення
і, відповідно, підписання будь-якого
правочину - є правом сторони, яке
реалізується у встановленому законом
порядку, а не її обов'язком, що
узгоджується зокрема з приписами ст.
ст. 6, 203, 627, 628, 638 Цивільного кодексу
України та ст. ст. 180, 181 Господарського
кодексу України, суд першої інстанції
вірно дійшов висновку, що виходячи з
обумовлених законом прав та
охоронюваних інтересів сторін
договору, зокрема свободи укладення
договору, відповідно, підписання
будь-якого цивільно-правового
договору, зокрема і додаткової угоди №
27 до додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 у відповідній
редакції, запропонованій саме
позивачем за первісним позовом, - є саме
правом, а не обов'язком сторони, а тому,
підстави для зобов'язання відповідача
за первісним позовом вчинити дії по
укладенню вказаного правочину в
редакції позивача за первісним позовом
- відсутні.

При цьому, предметом спору за частиною 7
статті 181 Господарського кодексу
України, є саме врегулювання
розбіжностей, які виникли при
укладанні (зміні) договору.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що виходячи із обумовлених законом
прав та інтересів сторін договору, а
саме свободи укладання договору,
укладання будь-якого договору, в тому
числі додаткової угоди № 27 до додатку В
1.1./02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року у редакції
запропонованій позивачем є правом, а не
обов'язком відповідача.

Також, варто врахувати й ті обставини,
що позивач за первісним позовом не
передав до суду вимоги щодо
розбіжностей, які залишилися не
врегульованими між сторонами у зв'язку
із отриманням позивачем за первісним
позовом протоколу розбіжностей
відповідача за первісним позовом, в
порядку, встановленому ч. 7 ст. 181
Господарського кодексу України.

Позивач, в процесі розгляду спору в
суді першої інстанції подав заяву про
збільшення позовних вимог заявивши
також про розгляд розбіжностей, що
виникли між позивачем та відповідачем
при укладанні додаткової угоди № 27 до
додатку В 1.1./02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року.

Проте, місцевим судом правомірно було
відмовлено і в задоволені таких вимог,
оскільки вони подані із пропуском
двадцятиденного строку, встановленого
ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу
України, що в свою чергу свідчать про
прийняття позивачем пропозицій
відповідача, викладених в протоколі
розбіжностей до додаткової угоди № 27
до додатку В 1.1./02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року в
досудовому порядку.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що рішенням
Господарського суду м. Києва від 23.07.2013
року по справі № 910/9099/13 залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
06.11.2013 року та постановою Вищого
господарського суду України від 12.03.2014
року у справі № 910/9099/13 за позовом
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» до Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Міжнародні Авіалінії України» про
зобов'язання відповідача укласти
додаткову угоду № 29 до додатку В
1.1./02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 р. було
встановлено, що підписання додаткової
угоди до додатку В в редакції,
запропонованій позивачем, є правом, а
не обов'язком відповідача, оскільки
правові підстави, визначені ст. 187 ГК
України, які б зобов'язували
відповідача укласти спірний договір в
редакції позивача, відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Згідно зі статтею 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи все вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, Господарський
суд міста Києва правомірно та
обґрунтовано визначив, що вимога
позивача за первісним позовом про
зобов'язання відповідача за первісним
позовом укласти додаткову угоду № 27 до
додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 у відповідній
редакції, запропонованій саме
позивачем за первісним позовом, - не
була доведена належними та допустимими
доказами, не є законною та
обґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Стосовно зустрічного позову варто
зазначити наступне.

Як зазначалося вище, додаткова угода №
27 до додатку В 1.1./02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року
підписана зі сторони перевізника з
протоколом розбіжностей зі змістом,
який є предметом позову.

Позивач за зустрічним позовом вказує
на те, що ч. 4 ст. 181 ГК України надає
право стороні, яка отримала проект
договору, викласти свої пропозиції, як
шляхом внесення доповнень до нього так
і шляхом виключення окремих пунктів
договору.

Як зазначив позивач за зустрічним
позовом та підтвердив відповідач,
Державне підприємство «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» належить до
суб'єктів природних монополій.

Отже, відповідно до ч. 7 ст. 181
Господарського кодексу України
позивач за первісним позовом, як
монополіст, у разі не прийняття
пропозицій відповідача за первісним
позовом до додаткової угоди № 27 до
додатку В 1.1./02.1.1.-23.9-7, викладених в
протоколі розбіжностей, повинен був у
двадцятиденний строк передати ці
розбіжності на розгляд до суду.

Як було зазначено вище, позовні вимоги
позивача за первісним позовом
полягають в зобов'язані відповідача
укласти додаткову угоду № 27 до додатку
В 1.1./02.1.1-23.9-7 в редакції позивача. При
цьому, жодної вимоги щодо врегулювання
розбіжностей, які виникли у зв'язку із
отриманням позивачем протоколу
розбіжностей відповідача, у строк
встановлений ч. 7 ст. 181 Господарського
суду України не було передано
позивачем за первісним позовом до суду,
що також підтверджується і заявою
позивача за первісним позовом від
11.12.2013 р. № 35-22/3-828.

Отже, оскільки позивач за первісним
позовом не передав до суду вимоги щодо
розбіжностей, які залишилися не
врегульованими між сторонами у зв'язку
із отриманням позивачем за первісним
позовом протоколу розбіжностей
відповідача за первісним позовом, в
порядку та строки, встановлені ч. 7 ст. 181
Господарського кодексу України, тому
пропозиції відповідача за первісним
позовом, викладені в протоколі
розбіжностей відповідача за первісним
позовом до додаткової угоди № 27 до
додатку В 1.1./02.1.1-23.9-7 вважаються
прийнятими позивачем за первісним
позовом з моменту їх отримання, тобто
додаткова угода №27 до додатку В
1.1./02.1.1-23.9-7 була укладена в редакції
відповідача за первісним позовом.

Укладена в редакції протоколу
розбіжностей відповідача за первісним
позовом додаткова угода № 29 не
суперечить чинному законодавству і
регулює ті ж самі питання, що й
додаткова угода № 27 в редакції
протоколу розбіжностей відповідача за
первісним позовом, зокрема змінює
встановлені в пункті 2.1 додатку В
1.1./02.1.1-23.9-7 ставки за місце базування,
доповнює додаток В 1.1./02.1.1-23.9-7
визначеннями термінів, встановлює
умови переведення рейсів відповідача
за первісним позовом до нового
терміналу, вносить зміни щодо цін на
певні послуги з наземного
обслуговування, регулює стандарти
обслуговування, порядок вибору агентів
з обслуговування, питання розміщення
земельних ділянок, питання
взаєморозрахунків, відповідальності,
зміни та припинення, арбітражу, момент
набуття чинності, перелік та ціни
додаткових послуг тощо.

Таким чином зустрічні вимоги
відповідача за первісним позовом щодо
додаткової угоди №27 є прийнятими
позивачем за первісним позовом на
момент винесення рішення, а крім того з
питань, які регулюються додатковою
угодою № 27 до додатку В 1.1./02.1.1-23.9-7 від
01.06.2009 року в редакції відповідача за
первісним позовом, між сторонами вже
укладена інша додаткова угоди № 29 до
додатку В 1.1./02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року в
редакції протоколу розбіжностей
відповідача за первісним позовом.

Отже, предмет спору за зустрічними
позовними вимогами по цій справі
відсутній, а провадження у справі у цій
частині підлягає припиненню на
підставі п.1-1. ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції повно, всебічно
і об'єктивно з`ясовано обставини
справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно відмовлено в
задоволені первісних позовних вимог,
та обґрунтовано припинено провадження
в частині зустрічних позовних вимог, а
тому апеляційна скарга Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» залишається без
задоволення, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача за первісним
позовом.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» залишити без задоволення,
рішення Господарського суду міста
Києва області від 18.06.2014 року у справі
№ 910/8994/13 - без змін.

Матеріали справи № 910/8994/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов