м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12559/14 07.10.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой" до
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач"про стягнення
748 410,80 грн.Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Войченко С.В. (дог. №
01-2014/юо від 05.02.2014 року)від відповідача
Становий Ю.В. (дов. № цхп-15/72 від 11.06.2014
року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 07 жовтня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
(надалі по тексту - позивач) звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" (надалі по тексту -
відповідач) про стягнення 748 410,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 року порушено
провадження у справі № 910/12559/14, розгляд
справи призначено на 24.07.2014 року.

23.07.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

24.07.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
часткове виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове
засідання 24.07.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду від 26.06.2014 року не
виконав.

У судовому засіданні 24.07.2014 року
представник позивача заперечив проти
поданого клопотання про відкладення
розгляду справи, поклався на розсуд
суду.

Суд, розглянувши подане відповідачем
клопотання про відкладення розгляду
справи, дійшов висновку про його
задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.07.2014 року розгляд справи
було відкладено на 21.08.2014 року, у зв'язку
з неявкою відповідача, поданим
клопотанням про відкладення розгляду
справи та необхідністю подання
додаткових доказів у справі.

21.08.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
зменшення розміру пені.

Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
21.08.2014 року справу № 910/12559/14
передано для розгляду судді Босому В.П.,
у зв'язку з перебуванням
судді Стасюка С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 року суддя Босий В.П.
прийняв справу № 910/12559/14 до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 07.1.0.2014 року.

Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
29.08.2014 року справу № 910/12559/14
передано для розгляду судді Стасюку
С.В., у зв'язку з його виходом з
відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/12559/14 до свого
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали від 21.08.2014 року.

У судовому засіданні 07.10.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 07.10.2014 року частково
заперечив проти заявлених вимог, та
підтримав клопотання про зменшення
розміру пені.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
(постачальник) та Державним
підприємством матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
"Укразалізничпостач" (замовник) був
укладений Договір поставки №
ЦХП-06-02413-01 (надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору
постачальник зобов'язувався поставити
та передати у власність, а замовник
прийняти та оплатити продукцію,
найменування, марка й кількість якої
вказується в специфікаціях, які є
невід'ємною частиною договору, на
умовах, що викладені у Договорі.

Згідно п. 5.1 Договору постачальник
(позивач) здійснює поставку продукції
автомобільним транспортом на умовах
СРТ (Перевезення сплачено до …) пункт
призначення - згідно рознарядки
замовника (відповідно до вимог
"ІНКОТЕРМС" (ред. 2010 pоку).
Вантажовідправником продукції може
бути третя особа, зазначена
постачальником.

Відповідно до пункту 5.2 Договору
поставка продукції проводиться
партіями протягом терміну дії
Договору, тільки після письмової
рознарядки замовника (відповідача), яка
вважається дозволом на поставку та є
підтвердженням готовності замовника
до прийому продукції. Відповідальність
за достовірність інформації, яка
вказується у рознарядці, несе замовник.

Рознарядка надається постачальнику
(позивачу) в оригіналі та із
застосуванням факсимільного зв'язку.
Після отримання рознарядки по факсу
постачальник повинен протягом доби
направити замовнику (відповідачу)
копію отриманої рознарядки з
відміткою, що підтверджує її отримання,
або іншим чином підтвердити її
отримання.

Кожна партія продукції постачається
протягом 30 (тридцяти) календарних днів
з дати письмової рознарядки замовника,
якщо інше не вказано у рознарядці.

Згідно з пунктом 5.3 Договору датою
поставки продукції вважається дата
приймання цієї продукції
вантажоодержувачем - кінцевим
одержувачем - структурним підрозділом
залізниці, зазначеним в рознарядці
замовника (відповідача), що
підтверджується належно оформленим
Актом прийому-передачі, який
підписується представниками
вантажоодержувача, постачальника та
затверджується керівництвом служби
залізниці вантажоодержувача, оригінал
якого надається замовнику.

Пунктом 5.4 Договору сторони погодили,
що після готовності продукції до
відвантаження постачальник направляє
замовнику факсом наступні документи:

- рахунок-фактуру;

- податкову накладну;

- документи, що підтверджують
якість продукції, зазначені у пункті 2.2.
Договору.

Відповідно до пункту 6.1 Договору
встановлено, що оплата за кожну партію
поставленої продукції по даному
Договору проводиться замовником
(відповідачем) протягом 75 (сімдесят
п'ять) банківських днів після дати
поставки партії продукції, у
відповідності з рахунком-фактурою на
дану партію, обумовлену згідно з
пунктом 5.2 Договору.

Згідно з пунктом 6.2 Договору датою
оплати вважається дата відправлення
коштів замовником за банківськими
реквізитами постачальника.

У відповідності до пункту 7.1 Договору
після приймання продукції
вантажоодержувачем - кінцевим
одержувачем - структурним підрозділом
залізниці, замовнику надаються
наступні документи:

- рахунок-фактуру;

- копію товарно-транспортної
накладної;

- акт прийому-передачі в трьох
екземплярах, підписаний
представниками постачальника,
вантажоодержувача - кінцевого
одержувача - структурного підрозділу
залізниці, затверджений керівництвом
служби залізниці вантажоодержувача,
який замовник зобов'язується підписати
та повернути постачальнику після
підтвердження поставки продукції;

- податкову накладну;

- копії документів, які
підтверджують якість продукції,
зазначені у пункті 2.2 Договору;

- копії пакувальних аркушів (при
наявності).

За твердженням позивача, Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Євроінвестстрой" на виконання умов
Договору відвантажив продукцію на
загальну суму 736 525,50 грн., а саме:
світильник та прожектора в асортименті
у кількості 235 штук, що підтверджується
видатковою накладною № 1055 від 30.12.2013
року. Водночас, позивач надав
відповідачу рахунок на оплату №
ЕИ000000935 від 30.12.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором в частині
оплати за отриману продукцію за
видатковою накладною № 1055 від 30.1.22013
року.

Відповідно до пункту 10.6 Договору в разі
несвоєчасної оплати за поставлену
продукцію, замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі облікової
ставки НБУ від вартості несплаченої
продукції за кожен день прострочення.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 736
525,50 грн. основної заборгованості та 11
885,30 грн. пені, нарахованої за період з
19.04.2014 року по 19.06.2014 року.

Відповідач не скористувався своїм
процесуальним правом, передбаченим
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
подання відзиву на позов, розмір
основної заборгованості не оспорив,
проте, у клопотання поданому 21.08.2014
року, керуючись нормами статті 233
Господарського кодексу України та
статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України, просив
суд зменшити розмір штрафних санкцій
на 50%.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

За своєю правовою природою договір №
ЦХП-06-02413-01 від 08.11.2013 року є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання параграфа 1
глави 30 Господарського Кодексу
України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у
статті 712 Цивільного кодексу України,
згідно з якою за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов Договору
поставив відповідачу продукцію на
загальну суму 736 525,50 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 1055 від 30.1.22013 року, яка підписана
уповноваженими представниками
постачальника (позивача) та замовники
та засвідчена печатками сторін, що
приймається судом в якості належного
доказу на підтвердження факту поставки
позивачем на підставі вказаного
Договору продукції на загальну суму 736
525,50 грн. та її прийняття відповідачем
без зауважень по кількості та якості, а
рівно факту належного виконання
позивачем умов

Додатково наявність заборгованості
відповідача на суму 736 525,50 грн. на
підставі Договору позивач підтверджує
Актами звірки поставок та розрахунків
між позивачем та відповідачем станом
на 31.03.2014 року, які підписані
уповноваженими представниками і
засвідчені печатками сторін.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт
наявності боргу у відповідача перед
позивачем у розмірі 736 525,50 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем, в порядку статей 4-3, 33
Господарського процесуального
кодексу України не спростований,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой" про
стягнення з Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту
"Укразалізничпостач" 736 525,50 грн.
заборгованості за договором поставки
№ ЦХП-06-02413-01 від 08.11.2013
підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача 11 885,30 грн. пені,
нарахованої за період з 19.04.2014 року по
19.06.2014 року.

Пунктом 10.6 Договору сторони погодили,
що в разі несвоєчасної оплати за
поставлену продукцію, замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі облікової
ставки НБУ від вартості несплаченої
продукції за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
статтею 231 Господарського кодексу
України. Відповідно до частини 6 статті
231 Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Розглянувши клопотання відповідача
про зменшення розміру штрафних санкцій
на 50%, яке мотивоване скрутним
фінансовим становищем відповідача, суд
зазначає наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, що стягується з боржника за
порушення зобов'язання, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків. При цьому відсутність чи
невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до частини 1 статті 229
Господарського кодексу України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233
Господарського кодексу України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
господарському суду право, ухвалюючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.
Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 зазначено, що вирішуючи,
в тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, відповідач
порушив свої зобов'язання за Договором
в частині своєчасної оплати за
поставлену позивачем продукцію.

Водночас, відсутність вини
відповідача у виникненні боргу, а також
тяжкий фінансовий стан відповідача не
є достатніми підставами для зменшення
розміру неустойки у спірних відносинах
в розумінні статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, статті
233 Господарського кодексу України та
статті 551 Цивільного кодексу України.

Здійснивши (за допомогою
інформаційно-пошукової системи "Ліга")
перевірку наданого позивачем
розрахунку пені, суд прийшов до
висновку, що вказаний розрахунок
виконаний позивачем арифметично вірно,
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів та у відповідності до
умов пункту 10.6 Договору (зокрема, даним
пунктом передбачено сплату
відповідачем пені саме в розмірі
облікової ставки НБУ від вартості
несплаченої продукції за кожен день
прострочення), а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача
11 885,30 грн. пені, нарахованої за
період з 19.04.2014 року по 19.06.2014 року
обґрунтовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укразалізничпостач" (03049, м. Київ,
проспект Повітрофлотський, будинок 11/15;
ідентифікаційний код 19014832) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
(83044, Донецька область, м. Донецьк,
Пролетарський район, вул. Комуністична,
будинок 4; ідентифікаційний код 34436084) 736
525 (сімсот тридцять шість тисяч п'ятсот
двадцять п'ять) грн. 80 коп. основного
боргу, 11 885 (одинадцять тисяч вісімсот
вісімдесят п'ять) грн. 30 коп. пені, 14 968
(чотирнадцять тисяч дев'ятсот
шістдесят вісім) грн. 22 коп. судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13.10.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк