ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 921/684/13-г/1

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. (головуючий), Вовк І.В.
(доповідач), Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інтеграл" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
01.07.2014 року у справі № 921/684/13-г/1 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Інтеграл" та товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтеграл"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" та
публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк
"Промінвестбанк", треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання недійсним
договору про відступлення права
вимоги,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ТОВ "НВФ "Інтеграл" та
ТОВ "Інтеграл" звернулися до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до відповідачів про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги від 28.07.2010
року № 39/83, укладеного ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк "Промінвестбанк" та ТОВ "Компанія з
управління активами "ІЗІ ЛАЙФ", у
зв'язку з суперечністю вимогам закону,
зокрема, ст.ст. 1077, 1079 Цивільного
кодексу України, Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
оскільки спірний договір є за своєю
правовою природою договором
факторингу, тоді як ТОВ "Компанія з
управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" не є
установою, уповноваженою надавати
фінансові послуги. Крім того,
зазначений договір відступлення права
вимоги суперечить ст.ст. 1,2,5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютний контроль", оскільки
передбачає розрахунки між сторонами в
іноземній валюті, в той час як у ТОВ
"Компанія з управління активами "ІЗІ
ЛАЙФ" відсутня ліцензія на здійснення
валютних операцій.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 року (суддя
Гавриловська І.О.) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 року
(судді Ткаченко Б.О., Зеленін В.О., Синиця
О.Ф.) зазначене рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач ТОВ
"Інтеграл" вважає, що судами порушено і
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
і тому просить прийняті ними рішення
скасувати, та позов задовольнити.

Відзиви на касаційну скаргу від інших
сторін до суду не надходили.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 18.09.2014 року розгляд справи
було відкладено на 02.10.2014 року.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 02.10.2014 року розгляд справи
було відкладено на 16.10.2014 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін і третіх осіб, дослідивши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та прийняті в ній
судові рішення, суд касаційної
інстанції вважає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
28.01.2008 року між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство), яке
було перейменовано на ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк "Промінвестбанк" (далі - банк,
кредитор) та ТОВ "НВФ "Інтеграл" (далі -
позичальник, боржник) було укладено
кредитний договір про відкриття
мультивалютної кредитної лінії № 03-1/6,
за умовами якого банк зобов'язався
надати позичальнику кредит шляхом
відкриття відновлюваної кредитної
лінії у сумі, яка не може перевищувати 4
000 000 грн. (ліміт кредитної лінії), на
умовах, встановлених цим договором,
кредит або кредитна лінія, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти,
встановлені цим договором.

До вказаного Кредитного договору
неодноразово вносились зміни, а саме:
договором про внесення змін від 30.09.2008
року № 1, від 23.01.2009 року № 2, від 30.03.2009
року № 3, від 25.01.2009 року № 4, від
31.08.2009 року № 5, від 30.01.2010 року № 6, від
05.07.2010 року № 7.

З урахуванням внесених змін п. 2.1
Кредитного договору передбачено, що
банк надав позичальнику кредит шляхом
відкриття відновлюваної кредитної
лінії у сумі 775 079,20 доларів США (ліміт
кредитної лінії) на умовах,
встановлених цим договором, далі
кредит або кредитна лінія, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти,
встановлені цим договором.

28.01.2008 року між ПАТ "Промінвестбанк", ТОВ
"Інтеграл" (поручитель) та ТОВ "НВФ
"Інтеграл" (боржник), на виконання вимог
Кредитного договору, було укладено
договір поруки № 04-1, за умовами якого
поручитель прийняв на себе
зобов'язання перед кредитором нести
солідарну відповідальність з
боржником за невиконання останнім
своїх боргових зобов'язань за вказаним
Кредитним договором.

31.08.2009 року між ПАТ "Промінвестбанк", ТОВ
"Інтеграл" (поручитель-1), ОСОБА_4
(поручитель-2), ОСОБА_5 (поручитель-3) та
ТОВ "НВФ "Інтеграл" (боржник) було
укладено договір поруки № 04-38, за
умовами якого, з урахуванням договору
про внесення змін від 05.07.2010 року № 1 до
договору поруки, сторони передбачили,
що поручитель приймає на себе
зобов'язання перед кредитором нести
солідарну відповідальність з
боржником за виконання останнім своїх
боргових зобов'язань за основним
договором (Кредитний договір про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії № 03-1/6 від 28.01.2008 року зі змінами
та доповненнями).

28.07.2010 року між ПАТ "Промінвестбанк" як
первісним кредитором та ТОВ "Компанія з
управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" (новий
кредитор) було укладено договір
відступлення права вимоги № 39/83, за
умовами якого первісний кредитор
відступив новому кредитору право
вимоги за Кредитним договором про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії від 28.01.2008 року № 03-1/6 (зі
змінами та доповненнями), укладеним між
ПАТ "Промінвестбанк" та ТОВ "НВФ
"Інтеграл".

Відповідно до п. 1.3 договору про
відступлення права вимоги до нового
кредитора переходить право вимагати
(замість первісного кредитора) від
боржника належного та реального
виконання наступних обов'язків:

- повернення грошових коштів в розмірі 6
118 630,22 грн., що є гривневим
еквівалентом станом на дату укладання
цього договору суми 775 079,20 дол. США,
отриманої боржником згідно вказаного
кредитного договору;

- повернення нарахованих станом на дату
укладання цього договору процентів за
користування кредитом, згідно
кредитного договору, в сумі 59
007,09 грн., що є гривневим еквівалентом
станом на дату укладення цього
договору суми нарахованих процентів в
доларах США в розмірі 7 474,74 дол. США;

- сплати неустойки в формі та в
розмірах, що визначена в кредитному
договорі,

- інших обов'язків, встановлених
кредитним договором.

За п. 1.4 договору про відступлення права
вимоги, до нового кредитора переходять
всі без винятку права та обов'язки
первісного кредитора за кредитним
договором.

Як зазначено у п. 1.8 договору про
відступлення права вимоги, у зв'язку з
укладенням цього договору, первісним
кредитором здійснюється на користь
нового кредитора відступлення прав за
договором поруки від 31.08.2009 року № 04-38
(з урахуванням договору про внесення
змін від 05.07.2010 року № 1) та договором
поруки від 28.01.2008 року № 04-1. До нового
кредитора переходять в повному обсязі
всі права за договорами поруки.

Згідно з п. 2.1.1 договору про
відступлення права вимоги, новий
кредитор зобов'язаний переказати
первісному кредитору на вказаний
рахунок за відступлення права вимоги
за кредитним договором суму 6 177 637,31
грн. у день підписання цього договору.

На виконання вимог Договору про
відступлення права вимоги ТОВ "КУА "ІЗІ
ЛАЙФ" перерахувало на рахунок ПАТ
"Промінвестбанк" 6 177 637,31 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 28.07.2010 року № 583.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги боржника та його поручителя про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги укладеного
між первісним та новим кредиторами у
зв'язку з суперечністю вимогам закону.

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився апеляційний господарський
суд, про відмову в позові обгрунтовано
відсутністю в договорі про
відступлення права вимоги ознак
платності, властивих для договору
факторингу, та наявністю у ньому
гривневого еквіваленту розрахунку
заборгованості в доларах США, у зв'язку
з чим підстави для визнання спірного
договору недійсним відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим актам
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину, має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги). Кредитор у зобов'язанні
може бути замінений також в інших
випадках, встановлених законом.
Кредитор у зобов'язанні не може бути
замінений, якщо це встановлено
договором або законом.

Поняття договору факторингу визначено
у частині першій статті 1077 ЦК України,
відповідно до якої за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає,
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Слід зазначити, що визначення місця
договору факторингу в системі
цивільно-правових договорів, що
опосередковують передачу права вимоги,
має суттєве значення, оскільки, поміж
іншого, таке розмежування визначає
необхідність дотримання спеціальних
вимог щодо особи, яка виступає
фактором. За наведеним визначенням
договору факторингу цей договір
спрямований на фінансування однією
стороною іншої сторони шляхом передачі
в її розпорядження певної суми
грошових коштів. Зазначена послуга за
договором факторингу надається
фактором клієнту за плату, розмір якої
визначається договором. При цьому сама
грошова вимога, передана клієнтом
фактору, не може розглядатись як плата
за надану останнім фінансову послугу.

Наведене узгоджується і з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною в його постанові від 10.07.2007
року у справі № 26/347-06-6531.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК
України сторони можуть визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті.

Як встановлено судами обох інстанцій,
кредитний договір та договір про
відступлення права вимоги не містять
положень про заборону проводити
розрахунки в національній валюті
України.

Договір про відступлення права вимоги
містить гривневий еквівалент
розрахунку заборгованості в доларах
США станом на 28.07.2010 року.

Виходячи із наведеного, суди
попередніх інстанцій встановивши, що
договір відступлення права вимоги від
28.07.2010 року № 39/83 не є договором
факторингу, оскільки за спірним
договором жодна із сторін не передає
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату, тому і
відсутніми є підстави вважати, що метою
укладення між відповідачами договору
відступлення права вимоги є отримання
прибутку; беручи до уваги те, що пунктом
1.3 договору відступлення права вимоги
передбачено перехід до ТОВ "Компанія з
управління активами "Ізі Лайф" права
вимоги від боржника повернення
грошових коштів в розмірі 6 118 630,22 грн.
(що є гривневим еквівалентом станом на
дату укладання цього договору суми 775
079,20 дол. США), та сплати процентів за
користування кредитом, згідно
кредитного договору, в сумі 59 007,09 грн.
(що є гривневим еквівалентом станом на
дату укладення цього договору суми
нарахованих процентів в доларах США в
розмірі 7 474,74 дол. США) тобто спірний
договір містить гривневий еквівалент
розрахунку заборгованості в доларах
США станом на день укладення договору
відступлення права вимоги № 39/83, -
дійшли обґрунтованого висновку, про
недоведеність підстав за заявленими
вимогами для визнання в судовому
порядку недійсним договору
відступлення права вимоги та
правомірно відмовили у задоволенні
позову.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржена постанова
апеляційного господарського суду є
законною й обґрунтованою, і тому
підлягає залишенню без змін, а
касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтеграл"
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 року -
без змін.

Головуючий суддя
Є.Борденюк

Судді
І.Вовк

С.Могил