КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р. Справа№ 910/14854/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Попович Е.О., довіреність
№49юр-70 від 02.06.2014;

від відповідача - Жигала О.С.,
довіреність № 1254-ню від 26.03.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
на рішення господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 у справі № 910/14854/14
(Цюкало Ю.В.) за позовом публічного
акціонерного товариства "Крюківський
вагонобудівний завод" до Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" про
стягнення 33 274,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Крюківський вагонобудівний завод"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
заборгованості в сумі 30 840 грн., трьох
відсотків річних в сумі 172,36 грн. та
інфляційних в сумі 1 171,92 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 у справі
№ 910/14854/14 позов задоволено повністю;
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача 30 840 грн. основної
заборгованості, 172,36 грн. три відсотки
річних та 1 171,92 грн. інфляційних.

При задоволенні позовних вимог суд
першої інстанції виходив з доведеності
позивачем факту порушення
відповідачем договірних зобов'язань в
частині оплати отриманого товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 у справі
№ 910/14854/14 скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання
потрібно рахувати виходячи з ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, оскільки
Акт прийому-передачі продукції
(примірник відповідача) не містить дати
його підписання.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 20.10.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між Державним територіально-галузевим
об'єднанням "Південно-Західна
залізниця", як замовником та публічним
акціонерним товариством "Крюківський
вагонобудівний завод", як
постачальником 27.02.2014 укладено договір
№7613/010129/с/ПЗ/Л-14408/НЮ.

Згідно предмету даного договору
постачальник зобов'язався передати у
власність замовнику певну продукцію, а
саме демпфери гідравлічні для ремонту
візків 68-7007/7012 пасажирських вагонів
моделей 61-779Є, 61-779ЄА у кількості 28 шт., на
загальну суму 61 680,00 грн., а замовник -
прийняти цю продукцію та здійснити
оплату відповідно до умов Договору (п.
1.1 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, загальна
сума по договору становить
61 680,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 10 280,00 грн.

Замовник здійснює передоплату у
розмірі 50% від вартості товару у
розмірі 30 840,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5
140,00 грн. Остаточний розрахунок
здійснюється протягом 15 банківських
днів з дня його отримання (п. 7.2
договору).

Постачальник виконав прийняті на себе
зобов'язання за договором, а саме,
Замовнику 03.04.2014 було поставлено товар
на загальну суму 61 680,00 грн.

Факт поставки товару відповідачу на
зазначену суму підтверджується Актом
прийому-передачі від 03.04.2014 (а.с. 14).

Відповідачем грошові зобов'язання за
договором виконано лише в частині
передоплати у розмірі 50% від вартості
товару, а саме сплачено позивачу 30 840
грн.

Решта грошових коштів у сумі 30 840 грн. у
строки передбачені договором оплачена
не була.

З метою повернення вказаних коштів
позивачем на адресу відповідача 13.05.2014
було направлено претензію з вимогою
про погашення заборгованості.

Направлення зазначеної претензії
підтверджується описом вкладення у
цінний лист (а.с. 16-20).

Претензія позивача була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Враховуючи невиконання відповідачем у
повному обсязі зобов'язання з оплати
вартості поставленого товару, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"
заборгованості в сумі 30 840 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з п. 7.2 договору замовник
здійснює передоплату у розмірі 50% від
вартості товару у розмірі 30 840,00 грн., у
тому числі ПДВ 20% - 5 140,00 грн. Остаточний
розрахунок здійснюється протягом 15
банківських днів з дня його отримання.

Відповідачем грошові зобов'язання за
договором виконано лише в частині
передоплати у розмірі 50% від вартості
товару, а саме сплачено позивачу 30 840
грн.

Решта грошових коштів у сумі 30 840 грн. у
строки передбачені договором оплачена
не була.

Враховуючи вищевикладене, на момент
звернення позивача з даним позовом до
суду строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати вартості
поставленої позивачем продукції
настав, проте зобов'язання в повному
обсязі виконано не було.

Доводи апелянта про те, що строк
виконання відповідачем грошового
зобов'язання потрібно рахувати
виходячи з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, оскільки Акт прийому-передачі
продукції не містить дати його
підписання, відхиляються колегією
суддів, з огляду на наступне.

У матеріалах даної справи міститься
належним чином засвідчена копія Акту
прийому-передачі, надана позивачем.

Зазначений Акт датований 03.04.2014.

Відповідач, звертаючись до суду з
апеляційною скаргою, на підтвердження
своїх доводів, відповідного Акту, на
якому була б відсутня дата не надав.

У судовому засіданні апеляційного суду
відповідачем також не надано до огляду
оригінал Акту прийому-передачі, на
якому була б відсутня дата.

Позивачем в свою чергу надано для
огляду апеляційному суду оригінал Акту
прийому-передачі, датований 03.04.2014,
копія якого ним була надана раніше та
на даний час знаходиться в матеріалах
справи.

Суд дослідивши наведений Акту
прийому-передачі від 03.04.2014 дійшов
висновку про те, що він є належним
доказом отримання відповідачем товару
саме 03.04.2014.

Крім цього, обставина отримання товару
відповідачем 03.04.2014, підтверджується
також наступним.

У акті звірки взаємних розрахунків (а.с.
59) міститься посилання на накладну №
69324.

На вимогу апеляційного суду сторонами
надано до матеріалів справи оригінал
та копію цієї накладної.

При цьому, копія надана відповідачем
засвідчена ним.

Згідно накладної № 69324 від 02.04.2014
позивачем на підставі договору
№7613/010129/с/ПЗ/Л-14408/НЮ від 27.02.2014 передано
відповідачу 03.04.2014 демпфери
гідравлічні у кількості 28 штук.

Тобто, зазначеною накладною, копія якої
надана також і самим відповідачем,
підтверджено отримання замовником
товару саме 03.04.2014.

Отже, заперечення апелянта з цього
приводу судом не приймаються.

Крім цього, в акті звірки від 12.08.2014
також зазначається про те, що товар за
вказаною накладною № 69324 відвантажено
саме 03.04.2014.

Відповідачем акт звірки підписано без
заперечень.

Враховуючи вищевикладене, доводи
апелянта про не поставку товару 03.04.2014,
відхиляються за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, настання строку
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати товару не пов'язано з отриманням
ним вимоги.

Отже, відповідач повинен був
розрахуватись за товар згідно п. 7.2
договору протягом 15 банківських днів з
дня отримання товару.

Як вже зазначалось вище, відповідачем
зобов'язання у передбачений договором
строк виконано не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення
боргу станом на день подачі позову до
суду підтверджується матеріалами
справи, зокрема, Актом
прийому-передачі від 03.04.2014 та
частковою оплатою товару, переданого
за таким актом.

Крім цього, заборгованість за
поставлений позивачем товар в сумі 30 840
грн. не заперечується відповідачем,
про що свідчить, зокрема, акт звірки
взаєморозрахунків (а.с. 59), підписаний
останнім та скріплений його печаткою.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
стягнення з Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"
заборгованості за поставлений товар в
сумі 30 840 грн.

Також, окрім суми основного боргу,
позивачем заявлено до стягнення три
відсотки річних в сумі 172,36 грн. та
інфляційні в сумі 1 171,92 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а також трьох процентів
річних від простроченої суми,
здійснюється незалежно від наявності
відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за договором
№7613/010129/с/ПЗ/Л-14408/НЮ від 27.02.2014, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо задоволення
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача трьох відсотків
річних в сумі 172,36 грн. та інфляційних в
сумі 1 171,92 грн., розрахунок яких
перевірений судом та не суперечить
чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
20.08.2014 у справі № 910/14854/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/14854/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко