ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.10.14р. Справа № 904/4056/14за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"ЕВЕРЕСТ", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ",
м. Нікополь

про стягнення 440 891,01 грн.

та за зустрічним

позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ",
м. Нікополь

до відповідача-1: Приватного
виробничо-комерційного підприємства
"Дуо", м. Дніпропетровськ

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "ЕВЕРЕСТ", м.Київ

про визнання договорів факторингу
недійсними

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

за первісним позовом:

від позивача: Савчук А.П. - довіреність
А.П. - довіреність від 09.07.14;

від відповідача: Кузниченко Д.Л. -
довіреність № 182 від 01.11.13 року.

за зустрічним позовом:

від позивача: Кузниченко Д.Л. -
довіреність № 182 від 01.11.13 року.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2:Савчук А.П. -
довіреність А.П. - довіреність від 09.07.14;

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕВЕРЕСТ"
звернулось до господарського суду з
позовом до ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" про
стягнення заборгованості у розмірі 440
891,01 грн. Позовні вимоги за первісним
позовом мотивовані порушенням умов
договорів факторингу б/н від 25.12.2013, б/н
від 17.03.2014 та договору № 642 від 09.07.11.

Відповідач у справі подав зустрічний
позов до відповідача-1: ПРИВАТНОГО
ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА
"ДУО" до відповідача-2: ТОВ "ФІНАНСОВА
КОМПАНІЯ "ЕВЕРЕСТ" про визнання
недійсними договорів факторингу б/н
від 25.12.2013 та б/н від 17.03.2014. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що договори
факторингу є удаваними; укладені з
метою приховання правочину
відступлення права вимоги; до
правовідносин сторін слід
застосовувати норми, які регулюють
правовідносини з відступлення права
вимоги; умови договору № 642 від 09.07.11
забороняють передачу прав та
обов'язків по договору третім особам
без письмової згоди іншої сторони; ТОВ
"ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" не надавало згоди
на відступлення права вимоги за
договором № 642 від 09.07.11; тому договори
факторингу суперечать чинному
законодавству України і є недійними.

Представник Позивача з'явився в судове
засідання, позовні вимоги підтримав,
надав витребувані ухвалами суду
документи та пояснення.

Представник Відповідача з'явився в
судове засідання, проти первісного
позову заперечив, підтримав зустрічну
позовну.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у
судовому засіданні 14.10.14 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши надані документи і
матеріали, з'ясувавши обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" (замовник)
та ПРИВАТНИМ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНИМ
ПІДПРИЄМСТВОМ «ДУО» (Виконавець)
укладено договір підряду №642 в
редакції протоколу розбіжностей (далі
за текстом - договір). Згідно предмету
цього Договору, замовник поручає, а
виконавець приймає на себе
зобов'язання на умовах, викладених у
договорі та додаткових угодах о нього
виконати визначені роботи, а саме:
здійснити наплавку кранових коліс та
реставрацію верхньої та нижньої
подушок, відповідно до ДСТУ та
креслень, визначених в договорі
підряду та додаткових угодах до нього
№ 1 від 30.06.2011 та № 2 від 24.01.2012. Ціна є
твердою та перегляду в сторону
збільшення не передбачена протягом
всього строку дії договору (п.2.3).
Договір вважається укладеним з моменту
підписання його сторонами і
скріпленням його печатками. Згідно
Додаткової угоди № 2 від 24.01.2012, договір
діє до 31.12.12. Закінчення строку дії
договору не звільняє сторони від
повного виконання своїх зобов'язань за
договором, а також від оплати можливих
штрафних санкцій, за порушення, в
момент дії договору (8.1).

З тексту договору, протоколу
розбіжностей, додаткових угод до
договору вбачається, що між сторонами
існують правовідносини підряду. А отже,
до правовідносин в цій частині слід
застосовувати норми, які регулюють
правовідносини підряду.

ПВК «ДУО» виконало свої зобов'язання за
договором і виконало роботи на
загальну суму 405 000,00 грн., що
підтверджується актами приймання
передачі робіт № 1 від 04.01.13, № 20 від
10.04.13, № 21 від 11.04.13, № 22 від 12.04.13, № 1 від
08.01.14, № 2 від 09.01.14, № 3 від 10.01.14, № 14 від
21.02.14, № 15 від 24.02.14, № 15 від 25.02.14 (а.с. 14-23).

Згідно п. 2.2. Договору, Замовник
здійснює розрахунок шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок виконавця протягом
п'яти банківських днів після
підписання акту приймання-передачі
виконаних робіт і отримання Замовником
рахунку та податкової накладної.

В судовому засіданні, представник
відповідача за первісним позовом
заперечив проти отримання замовником
рахунків та податкової накладної.
Зазначив, що строк виконання
зобов'язання по оплаті виконаних робіт
договором підряду №642, не настав.

Згідно ст. 854 ЦК України, якщо договором
підряду не передбачена попередня
оплата виконаної роботи або окремих її
етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Роботи прийняті були ТОВ "ІНТЕРПАЙП
НІКО ТЬЮБ" без зауважень. А отже, згідно
ч. 1 ст 853 ЦК України, у виконаній роботі
відсутні відступи від умов договору
або недоліки.

Таким чином, ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи.

Однак, ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
порушило вимоги чинного законодавства
України і не розрахувалось за
виконанні роботи. Внаслідок цього, у
ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" виникла
заборгованість перед ПВК «ДУО» в
розмірі 405 000,00 грн.

Між ПВК "ДУО" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ
"ЕВЕРЕСТ" укладено договори факторингу
б/н від 25.12.2013 та б/н від 17.03.2014.

Згідно умов договору б/н від 25.12.13,
позивач займає місце ПВК "ДУО" як
кредитора у зобов'язаннях (в тому числі
права одержання від відповідача сум
основного боргу, відсотків, неустойки,
штрафу, пені, інфляційних втрат тощо),
що виникли на підставі Договору № 642
від 09.06.2011 на загальну суму основного
боргу в розмірі 180 000,00 грн. Згідно умов
договору б/н від 17.03.14, позивач займає
місце ПВК "ДУО" як кредитора у
зобов'язаннях (в тому числі права
одержання від відповідача сум
основного боргу, відсотків, неустойки,
штрафу, пені, інфляційних втрат тощо),
що виникли на підставі Договору № 642
від 09.06.2011 на загальну суму основного
боргу в розмірі 225 000,00 грн.

За умовами п.1.4 вказаних договорів,
клієнт відступив, а фактор прийняв всі
права грошової вимоги до боржника за
зобов'язаннями зі сплати всіх боргів та
сум інфляційної різниці, за договором
№642 від 09.06.2011, строк платежу за якими
настав, а також строк виконання яких
настане в майбутньому (майбутня
вимога). Пунктом 1.5 оспорюваних
договорів встановлено характеристики
права грошової вимоги. Крім того, ст. 4
оспорюваних договорів, за передачу
права грошової вимоги до боржника
фактор сплачує клієнту грошові кошти в
розмірах та строки, передбачених
договором.

Зазначені договори набувають чинності
з дня їх підписання уповноваженими
представниками та скріплення
печатками сторін і діє до повного
виконання зобов'язань (встановлено в п.
6.1).

Як зазначено в ч. 1 ст. 1077 Цивільного
кодексу України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

З огляду на норми чинного
законодавства, договір факторингу має
складну правову конструкцію, яка
полягає в подвійному зобов'язанні
сторін, та повинен відповідати
наступним ознакам:

1) метою договору факторингу є
фінансування однією стороною іншої
сторони шляхом передачі в її
розпорядження певної суми грошових
коштів;

2) фінансова послуга за договором
факторингу надається фактором клієнту
за плату, розмір якої визначається
договором;

3) предметом договору факторингу
може бути тільки грошова вимога;

4) послуги факторингу можуть
надаватись виключно банками та
фінансовими установами.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на
закріплені в п.п. 1.4, 1.5, 4.1, 4.2, 4.3 умови
договорів факторингу б/н від 25.12.13 та
від 17.03.14, суд дійшов висновку про те, що
за оспорюваними договорами фактор мав
надати клієнту фінансову послугу
шляхом передачі грошових коштів в
розпорядження клієнта за плату, а
клієнт відступив факторові своє право
грошової вимоги до боржника за
договором №642 від 09.06.2011.

Крім того, фактором за оспорюваним
договором є ТОВ "Фінансова компанія
"ЕВЕРЕСТ", яке має право без отримання
ліцензій та/або дозволів здійснювати
такий вид фінансових послуг, як
факторинг, відповідно до наявного в
матеріалах справи свідоцтва №437 серія
ФК від 19.11.2013 р., виданого Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг.

Таким чином, договори б/н від 25.12.13 та
від 17.03.14 (а.с. 29-32) за своєю правовою
природою є договорами факторингу.

При цьому, договір факторингу є дійсним
незалежно від наявності домовленості
між клієнтом та боржником про заборону
відступлення права грошової вимоги або
його обмеження, що закріплено в ч.1 ст.
1080 Цивільного кодексу України.

Нормами ст. 204 Цивільного кодексу
України встановлена презумпція
правомірності правочину.

Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача за зустрічним
позовом. Позивачем за зустрічним
позовом, всупереч вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, не подано доказів існування на
момент укладення оспорюваних
договорів обставин, з якими в ст.ст. 203,
215 Цивільного кодексу України
пов'язується недійсність правочину.

За таких обставин, позовні вимоги за
зустрічним позовом є безпідставними, а
тому, в їх задоволенні слід відмовити.
Позовні вимоги за первісним позовом
про стягнення суми основного боргу в
розмірі 405 000,00 грн., є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з п. 1 ст. 230 та п.6 ст.231 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п. 4.4 Договору № 642 від 09.06.2011 в
редакції протоколу розбіжностей, у
випадку несвоєчасної оплаті ремонту
коліс, Замовник сплачу на користь
Виконавця пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочки.

Таким чином, сторони забезпечили
виконання своїх зобов'язань
Замовником по оплаті вартості не всіх
видів робіт за договором, а тільки за
оплату вартості робіт по ремонту коліс.
Отже, дія пункту 4.4 Договору не
розповсюджує свою дію на порушення ТОВ
"ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" своїх обов'язків
по оплаті інших видів робіт за
договором.

Заборгованість в сумі 405 000,00 грн.,
виникла у ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
внаслідок порушення обов'язків по
оплаті вартості робіт по наплавці
(реставрації) подушок нижніх та
верхніх.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог за первісним позовом
про стягнення з відповідача 29 478,85 грн.
пені - слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі цього, позивачем за
первісним позовом заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 3 % річних за
прострочку виконання зобов'язань по
оплаті робіт: за актом № 1 від 04.01.13 за
період з 13.03.13 по 29.05.14 в сумі 1627,38 грн.,
за актом № 20 від 10.04.13 за період з 17.06.13
по 29.05.14 в сумі 1279,73 грн., за актом № 21 від
11.04.13 за період з 18.06.13 по 29.05.14 в сумі 1276,02
грн., за актом № 22 від 12.04.13 за період з
18.06.13 по 29.05.14 в сумі 1272,33 грн., за актом №
1 від 08.01.14 за період з 14.03.14 по 29.05.14 в
сумі 281,09 грн., за актом № 2 від 09.01.14 за
період з 14.03.14 по 29.05.14 в сумі 266,30 грн., за
актом № 3 від 10.01.14 за період з 14.03.14 по
29.05.14 в сумі 175,07 грн., за актом № 14 від
21.02.14 за період з 29.04.14 по 29.05.14 в сумі 110,96
грн., за актом № 15 від 24.02.14 за період з
02.05.14 по 29.05.14 в сумі 66,57 грн., за актом № 15
від 25.02.14 за період з 06.05.14 по 29.05.14 в сумі
56,71 грн. Всього: 6 412,16 грн.

Розмір 3 % річних розраховано правильно,
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, та підлягають
задоволенню.

Згідно із ст. 44 ГПК України оплата
послуг адвоката відноситься до складу
судових витрат і згідно зі ст. 48 цього
Кодексу вони визначаються в порядку,
передбаченому Законом України "Про
адвокатуру". Статтею 12 цього Закону
передбачено, що оплата праці адвоката
здійснюється на підставі угоди між
громадянином чи юридичною особою і
адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Позивачем за первісним позовом
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача витрат на послуги адвоката
в сумі 30 000,00 грн.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму ВГСУ "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" N 7 від
21.02.2013, відшкодування витрат на послуги
адвоката здійснюється господарським
судом шляхом зазначення про це у
рішенні, ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

Позивачем, до матеріалів справи, як
доказ витрат на послуги адвоката,
надано лише Договір про надання
правової допомоги адвокатом № 1703/14. При
цьому позивачем не надано належно
оформленої довіреності, виданої на
представництво його інтересів в суді;
не надано платіжного доручення або
іншого документа, який підтверджує
сплату відповідних послуг; не надано
копії свідоцтва адвоката; адвокат
ОСОБА_5 жодного разу не був присутнім у
судових засіданнях у цій справі.

За таких обставин, відсутні підстави
для покладення на іншу сторону витрат
на послуги адвоката в сумі 30 000,00 грн.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за первісним позовом
покладається на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам, за
зустрічним позовом - на позивача за
зустрічним позовом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 193, 230, 231, 275 Господарського
Кодексу України, ст. ст. 11, 193, 525, 526, 530, 625,
712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4,
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ЗАДОВОЛЬНИТИ ЧАСТКОВО.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
(53201, Дніпропетровська область, м.
Нікополь, пр-т Трубників,б.58, код 35537363)
на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ
"ЕВЕРЕСТ" (01103, м. Київ, бульвар Дружби
Народів, б.30-б, код 38918602) суму основного
боргу в розмірі 405 000,00 грн., 6 412,16 грн. - 3%
річних та 8 228,24 грн. судового збору.

В решті позову ВІДМОВИТИ.

В задоволенні зустрічного позову -
ВІДМОВИТИ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом. Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
підписання повного рішення.

Повне рішення підписано 21 .10.2014.

Суддя
М.О.Ніколенко