ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 жовтня 2014 року
Справа №925/1383/13

Господарський суд Черкаської
області в складі головуючого судді -
Гури І.І., при секретарі судового
засідання - Голуб Є.О., за участю
представників сторін: позивача
(стягувача) - Цинди Л.Г. за довіреністю,
відповідача (боржника) - Драченка В.С.
за довіреністю, представника УДВС ГУЮ
у Черкаській області - Шаповал О.В. за
довіреністю, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Черкаси скаргу
представника позивача (стягувача) на
постанову начальника відділу
примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про скасування
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства
"Уманьавтодор", м. Умань Черкаської
області до ДП "Черкаський облавтодор"
ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України",
м. Черкаси про стягнення 102 897,51 грн., -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2014 року до суду надійшла
скарга представника позивача ПАТ
"Уманьавтодор" на постанову про
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження, в якій
просить суд :

1.Визнати незаконною постанову
начальника відділу примусового
виконання рішення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області Іщенко М.В. від 11.07.2014 про
скасування постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження ЄДРВП №42484235 від 12.03.2014.
2.Зобов'язати відділ примусового
виконання рішення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області вчинити дії щодо примусового
виконання наказу Господарського суду
Черкаської області по справі 925/1383/13 від
13.11.2013. передбачені ст.ст. 3,19, 25, 30, 42, 49 та
іншими статтями ЗУ "Про виконавче
провадження", а саме у відповідності до
ст.ст. З, 19, 25 Закону України " Про
виконавче провадження" прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження ;
відповідно до ч.2 ст. 30 провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження. А з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк; згідно зі ст. 32 Закону
застосувати заходи примусового
виконання рішень; відповідно до ст. 49 ЗУ
" Про виконавче провадження" закінчити
виконавче провадження та винести
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення та вчинити інші
дії, які необхідні для примусового
виконання наказу.

Ухвалою суду від 14 серпня 2014 року
сказана скарга призначена до розгляду
в судове засідання на 27 серпня 2014 року,
викликано представників сторін та
представника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області.

Ухвалою суду від 27 серпня 2014 року
розгляд скарги відкладено на 09 жовтня
2014 року, у зв'язку з неявкою у судове
засідання представника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, явка якого була
визнана обов'язковою, відсутність у
суду доказу про те, що вказана особа
повідомлена про судове засідання.

07 жовтня 2014 року до суду від
представника відповідача надійшов
відзив на скаргу на постанову про
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження, в якому
просить суд скаргу залишити без
задоволення.

Відзив мотивовано наступним.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження» у
виконавчому документі повинні бути
зазначені повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону виконавчий
документ повинен бути підписаний
уповноваженою посадовою особою із
зазначенням її прізвища та ініціалів і
скріплений печаткою. Скріплення
виконавчого документа гербовою
печаткою є обов'язковим у разі, якщо
орган (посадова особа), який видав
виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Згідно абз. 58 п. 7.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов, господарських судів
України», ухвала про затвердження
мирової угоди є виконавчим документом
згідно з пунктом 2 частини другої
статті 17 Закону України "Про виконавче
провадження" і як виконавчий документ
повинна містити у своїй резолютивній
частині не лише вказівку про
затвердження мирової угоди, а й інші
передбачені законодавством (статтею 86
ГПК та статтею 18 названого Закону)
ознаки та відомості, зокрема, щодо умов,
розміру і строків виконання
зобов'язань сторін тощо. За
недодержання відповідних вимог ухвала
про затвердження мирової угоди не може
вважатися виконавчим документом, що
підлягає виконанню державною
виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною
стороною умов мирової угоди, укладеної
в процесі виконання судового рішення і
затвердженої господарським судом,
заінтересована сторона може
звернутися до державного виконавця на
підставі статті 19 Закону України "Про
виконавче провадження" із заявою про
примусове виконання ухвали, якою
затверджено цю угоду.

Якщо ухвала про затвердження мирової
угоди не відповідає вимогам,
встановленим для виконавчих
документів (стаття 18 Закону України
"Про виконавче провадження"), і
державним виконавцем з цих підстав
буде відмовлено у відкритті
виконавчого провадження,
заінтересована сторона вправі
звернутися до господарського суду з
позовом про спонукання до виконання
мирової угоди, в разі задоволення якого
господарським судом видається
відповідний наказ.

Внесення в подальшому змін чи
доповнень до укладеної й затвердженої
судом мирової угоди чинним
законодавством не передбачено.

Як вбачається з ухвали суду вона
містить усі необхідні реквізити,
передбачені ст. 86 ГПК України. Разом з
тим, ухвала не містить підпису судді та
не скріплена гербовою печаткою суду,
відтак не може бути виконавчим
документом у розумінні ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження».

Щодо другої частини скарги зазначено,
що наказ господарського суду
Черкаської області не видавався,
оскільки розгляд даної справи
закінчився прийняттям ухвали про
затвердження мирової угоди.

У такому разі, як зазначено у абз. 9 п. 3.19
Постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011
року № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», наказ
господарського суду про примусове
виконання мирової угоди не може бути
видано, оскільки провадження зі справи
припинено.

Крім цього відповідно до ч. 1 ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження», рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби можуть бути
оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Згідно ч. 2 ст. 82 Закону, боржник має
право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Згідно ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Питання про зобов'язання органу
державної виконавчої служби прийняти
виконавчий документ, відкрити
виконавче провадження та вчинити дії з
виконання рішення не є предметом
даного спору, оскільки ПАТ
«Уманьавтодор» не оскаржуються дії чи
бездіяльність виконавчої служби, які і
не можуть бути оскаржені по причині
відсутності виконавчого провадження.
Крім цього, безпідставним є надмірна
деталізації щодо вчинення виконавчих
дій із зазначенням конкретним термінів
виконання, вчинення конкретних
процесуальних дій, оскільки такі
вимоги не пов'язані з фактом порушення
певних прав стягувача, а стосуються
компетенції органів держаної
виконавчої служби визначеної Законом
України «Про виконавче провадження».

09 жовтня 2014 року до суду від
представника відповідача надійшов
відзив на скаргу, в якому скаргу не
визнає в повному обсязі, вказуючи
зокрема, позивачем заявлено позов до
неналежного відповідача. Так у п. 11
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2010 № 3 (зі змінами від 14.09.2012) Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби відмічено, що «відповідачем у
справах з приводу оскарження рішень,
дій чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби є
відповідний орган державної
виконавчої служби» (ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України). Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Мінстерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головних управлінь
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі, до складу яких входять
відділи примусового виконання рішень,
є органами державної виконавчої служби
відповідно до Закону України «Про
державну виконавчу службу», але не є
юридичними особами. Водночас ці органи
можуть бути належними відповідачами у
справах з приводу оскарження їх рішень,
дій чи бездіяльності, прийнятих у
виконавчому провадженні.

ВПВР навіть не внесено до ЄДРПОУ і є
лише структурним підрозділом. Таким
чином, належним відповідним має бути
УДВС і суд може здійснити заміну
неналежного відповідача відповідно до
ст.ст. 22,24 ГПК України.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2014 року
замінено первісного відповідача за
скаргою - відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області на належного відповідача за
скаргою - Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області. Судове засідання відкладено
на 23 жовтня 2014 року. Викликано у судове
засідання представників сторін та
представника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області.

Перед початком судового засідання до
суду надійшли наступні документи :

- від представника позивача надійшло
клопотання про приєднання до
матеріалів справи заперечення на
відзив відповідача.

Заперечення мотивовані наступним.
Відповідач скаргу не визнає в повному
обсязі. Так, у відзиві на скаргу,
відповідач - відділ примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Черкаській області зазначив, що
відповідачем має бути УДВС як
відповідний орган державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 24 ГПК України
господарський суд, встановивши до
прийняття рішення, що позов подано не
до тієї особи, яка повинна відповідати
за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі,
допустити заміну первісного
відповідача належним відповідачем.

Відповідач посилаючись на норми закону
стверджує, що ухвала суду не відповідає
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» і наводить ухвалу
господарського суду Черкаської
області № 925/1488/14 від 24.10.2013 про
затвердження мирової угоди між ПАТ
«Уманьавтодор» та ДП «Черкаський
облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні
дороги України» та ухвалу
господарського суду № 925/1488/14 від 07.08.2014
щодо роз'яснення попередньої ухвали,
які не мають стосунку до оскаржуваної
постанови про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження за
рішенням господарського суду у справі
№ 925/1383/13.

Так, 13 листопада 2013 року ухвалою
Господарського суду Черкаської
області по справі № 925/1383/13 була
затверджена мирова угода від 13.11.2013
року між позивачем та відповідачем,
згідно якої відповідач повністю визнає
заявлений до стягнення борг і
зобов'язується сплати на користь
позивача 99 625,68 грн. основного боргу та 2
057,95 грн. судового збору, разом 101 683,65
грн. шляхом перерахування на
розрахунковий рахунок № 7823 в ПАТ
« Райфайзен Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805,
ІПН 598 до 01.09.2014 року.

Позивач та відповідач дійшли згоди про
припинення зобов'язання Відповідача
перед Позивачем в частині сплати
будь-яких збитків, штрафних санкцій,
пені, 3% річних, сум інфляційного
збільшення (подорожчання) боргу шляхом
прощення боргу.

В ухвалі зазначено, що дана мирова
угода набирає чинності з моменту її
затвердження господарським судом
Черкаської області і дії до повного
виконання прийнятих сторонами
зобов'язань.

Ухвала господарського суду Черкаської
області про затвердження даної мирової
угоди є виконавчим документом
відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» (постанова
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 року № 9), за якою
стягувачем є публічне акціонерне
товариство «Уманьавтодор», а боржником
є ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України». Дана
ухвала набирає законної сили у день її
прийняття - 13 листопада 2013 року та
дійсна до пред'явлення до виконання по
13 листопада 2014 року включно.

Таким чином, в ухвалі про затвердження
мирової угоди зазначено та враховано
всі вимоги відповідно до п.З , п.6 ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: міститься повні
найменування юридичних осіб стягувача
і боржника, їх місцезнаходження,
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача і
боржника, а також інші дані, що відомі
суду, які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема рахунки стягувача
тощо, зазначений строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

24.03.2014 до відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області на примусове виконання
надійшов наказ Господарського суду
Черкаської області від 13.11.2013 у справі
№ 925/1383/13 про зобов'язання ДП
«Черкаський облавтодор» сплатити на
користь ПАТ «Уманьавтодор» 99 625,68 грн.
основного боргу та 2 057,95 грн. судового
збору, разом 101 683,65 грн., шляхом
перерахування на розрахунковий
рахунок № 7823 в ПАТ « Райфайзен
Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805, ІПН 598
до 01.09.2014 року.

Того ж дня головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області Нечипоренко Ю.І. прийнято до
виконання виконавче провадження
(ЄДРВГІ № 42484235), про що винесено
відповідну постанову копії якої за вих.
№ 2346/2.1-28 направлено сторонам та
винесено постанову про приєднання
виконавчого провадження до складу
зведеного виконавчого провадження №
34580120 та за вих.. № 2345/2.1-28 направлено
сторонам.

16.06.2014 позивач звернувся до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Черкаській області із заявою про
ознайомлення з матеріалами вище
вказаного виконавчого провадження. Під
час ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження виявлено, що
протягом 3 місяців державний
виконавець не провів жодних виконавчих
дій для неупередженого, своєчасного та
повного проведення виконавчого
провадження, як це передбачено ст.ст. 5,
25 ЗУ «Про виконавче провадження». 04.07.2014
ПАТ «Уманьавтодор» звернулось до
начальника відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Черкаській
області зі скаргою на бездіяльність
державного виконавця. 11.07.2014
начальником відділу примусового
виконання рішення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області Іщенко М.В., з надуманих
підстав, винесено постанову про
скасування постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження ЄДРВП №42484235 від 12.03.2014, що
засвідчує про незаконну бездіяльність
відділу примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області.

Представник позивача в своєму
запереченні посилається на Закон
України «Про виконавче провадження»,
та просить задовольнити скаргу.

- від представника УДВС ГУЮ у
Черкаській області надійшов відзив на
скаргу, в якому просить відмовити у
задоволенні скарги в повному обсязі.

Відзив мотивовано наступним. Нормами
ст. 124 Конституції України встановлено,
що судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Процедуру примусового виконання
рішень суду регламентовано Законом
України «Про виконавче провадження». У
відповідності до ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим законом заходів з
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти...

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено спеціальним законом (Закон
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV від 21.04.1999, із змінами та
доповненнями (далі - Закон) та
Інструкцією з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 (далі
по тексту - Інструкція).

За вимогами ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» Примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. До переліку
таких виконавчих документів віднесено
і наказ та ухвалу господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 117 ГПК України
наказ має відповідати вимогам до
виконавчого документа, встановленим
Законом України "Про виконавче
провадження". Однак оскаржувана ухвала
не відповідала вимогам Закону.

На виконання до ВПВР надійшли ухвала
господарського суду Черкаської
області № 925/1383/13 від 13.11.2013, якою
затверджено мирову угоду між позивачем
та ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України». При
цьому, ухвала господарського суду
Черкаської області № 925/1383/13 від 13.11.2013
не містила повного найменування осіб
стягувача та боржника, не містила кодів
ЄДРПОУ сторін, їх місцязнаходження,
інших індифікуючих даних про сторони
(розрахункові рахунки сторін у
банківських установах), відсутній
строк пред'явлення виконавчого
документа на виконання, ухвала суду не
була скріплена гербовою печаткою та не
містила судді, а містила печатку
канцелярія та підпис секретаря суду.

Звертаємо увагу суду, що в аналогічній
справі в мотивуючій частині ухвали
господарського суду Черкаської
області № 925/1490/13 від 07.08.2014 судом
роз'яснено, що «п.7.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
визначено, що якщо ухвала про
затвердження мирової угоди не
відповідає вимогам, встановленим для
виконавчих документів (стаття 18 Закону
України "Про виконавче провадження"), і
державним виконавцем з цих підстав
буде відмовлено у відкритті
виконавчого провадження,
заінтересована сторона вправі
звернутися до господарського суду з
позовом про спонукання до виконання
мирової угоди, в разі задоволення якого
господарським судом видається
відповідний наказ. Внесення в
подальшому змін чи доповнень до
укладеної й затвердженої судом мирової
угоди чинним законодавством не
передбачено.»

Фактично судом роз'яснено подальший
порядок отримання наказу, який буде
прийнято до виконання як виконавчий
документ.

На сьогодні, у державного виконавця,
окрім заяви позивача, відсутні будь-які
підтвердження щодо виконання або
невиконання мирової угоди сторонами.

Для вирішення спору по суті стягувачу
необхідно б було звернутись до суду із
спонуканням до виконання мирової
угоди, в разі задоволення якого
господарським судом мало б видати
відповідний наказ. В подальшому наказ
необхідно б було пред'явити на
виконання.

Таким чином, державним виконавцем
дотримані вимоги закону.

Крім того, позивач підтримує вимогу
щодо зобов'язання ВПВР вчинити певні
дії, а саме забезпечити фактичне
виконання рішення суду. Проте вказана
вимога задоволенню не підлягає,
оскільки суперечить господарському та
адміністративному судочинству.

Відповідно до Рекомендації Комітету
Міністрів Ради Європи №R (80) 2 «Щодо
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень»,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-му засіданні заступників
міністрів, під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду -
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Таким чином, суд не може зобов'язати
орган державної виконавчої служби
прийняти певне рішення, так як в даному
випадку прийняття виконавчого
документа до виконання є виключно
дискреційними повноваженнями суб'єкта
владних повноважень (відповідача).

Відповідно до норм законодавства
бездіяльність є протиправною та
спричиняє відповідальність лише у
випадках, коли Законом передбачено
обов'язок діяти у відповідних
ситуаціях активно. Визначена позивачем
бездіяльність може полягати у
нездійсненні чи відмові від здійснення
органом державної виконавчої служби
своїх обов'язків. Однак, у даному
виконавчому провадженні державний
виконавець не мав права вчиняти
примусові заходи, оскільки ухвала
містила в собі подальший порядок
отримання наказу, який був би належним
виконавчим документом. Треба також
зазначити, що при скасуванні постанови
про відкриття виконавчого провадження
скасовуються також всі дії у
виконавчому провадженні. Крім того,
позивачем на етапі відкриття
виконавчого провадження не надано
державному виконавцю жодних доказів
невиконання мирової угоди та залишку
боргу за нею. За таких обставин
державний виконавець не міг виконати
вказану ухвалу, а лише відмовити у
відкритті виконавчого провадження.

У судовому засіданні:

- представник позивача (стягувача)
підтримала подане перед судовим
засіданням заперечення на відзив
відповідача просила задовольнити
скаргу в повному обсязі;

- представник відповідача (боржника )
повністю підтримав свій відзив на
скаргу на постанову про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження;

- представник УДВС ГУЮ у Черкаській
області пояснила, що перший раз вона
дійсно надала пояснення не потому
виконавчому провадженні, але сьогодні
підтримує повністю поданий відзив на
скаргу, поданий перед початком
судового засідання та просила
відмовити у задоволенні скарги
повністю. Послалася на Закон України
«Про виконавче провадження».

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши скаргу позивача
(стягувача) на постанову про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження, вважає її не підлягаючою
до задоволення з наступних підстав.

Заступником начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області Нечипоренко Ю.І.
прийнято постанову від 24.03.2014 про
прийняття до виконання виконавчого
провадження, того ж дня прийнято
постанову про приєднання до зведеного
виконавчого провадження.

Постановою начальника відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Черкаській області Іщенко М.В. від
11.07.2014 скасовано постанову державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження ЄДРВП № 42484235 від 12.03.2014.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України,
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Процедуру примусового виконання
рішень суду регламентовано Законом
України «Про виконавче провадження »
(далі - Закон).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження » Державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів, що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначено
спеціальним Законом України «Про
виконавче провадження» № 606-XIV від
21.04.1999, із змінами та доповненнями та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
за № 512/5.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону, у
виконавчому документі повинні бути
зазначені повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону, виконавчий
документ повинен бути підписаний
уповноваженою посадовою особою із
зазначенням її прізвища та ініціалів і
скріплений печаткою. Скріплення
виконавчого документа гербовою
печаткою є обов'язковим у разі, якщо
орган (посадова особа), який видав
виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Згідно абз. 58 п. 7.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов, господарських судів
України», ухвала про затвердження
мирової угоди є виконавчим документом
згідно з пунктом 2 частини другої
статті 17 Закону України "Про виконавче
провадження" і як виконавчий документ
повинна містити у своїй резолютивній
частині не лише вказівку про
затвердження мирової угоди, а й інші
передбачені законодавством (статтею 86
ГПК та статтею 18 названого Закону)
ознаки та відомості, зокрема, щодо умов,
розміру і строків виконання
зобов'язань сторін тощо. За
недодержання відповідних вимог ухвала
про затвердження мирової угоди не може
вважатися виконавчим документом, що
підлягає виконанню державною
виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною
стороною умов мирової угоди, укладеної
в процесі виконання судового рішення і
затвердженої господарським судом,
заінтересована сторона може
звернутися до державного виконавця на
підставі статті 19 Закону України "Про
виконавче провадження" із заявою про
примусове виконання ухвали, якою
затверджено цю угоду.

Якщо ухвала про затвердження мирової
угоди не відповідає вимогам,
встановленим для виконавчих
документів (стаття 18 Закону України
"Про виконавче провадження"), і
державним виконавцем з цих підстав
буде відмовлено у відкритті
виконавчого провадження,
заінтересована сторона вправі
звернутися до господарського суду з
позовом про спонукання до виконання
мирової угоди, в разі задоволення якого
господарським судом видається
відповідний наказ.

Внесення в подальшому змін чи
доповнень до укладеної й затвердженої
судом мирової угоди чинним
законодавством не передбачено.

Відповідно до абз. 9 п. 3.19 Постанови
Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року № 18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», наказ
господарського суду про примусове
виконання мирової угоди не може бути
видано, оскільки провадження зі справи
припинено.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження», рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Згідно ч. 2 ст. 82 Закону, боржник має
право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Згідно ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Керуючись ст. 86, 121-2 ГПК України, Законом
України «Про виконавче провадження»,
суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволення скарги
публічного акціонерного товариства
"Уманьавтодор" на постанову начальника
відділу примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про скасування
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
Через господарський суд Черкаської
області протягом п'яти днів з дня її
прийняття.

Повний текст ухвали складено 27 жовтня
2014 року.

Суддя
І.І. Гура