ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.
Справа № 917/1632/14

За позовом Публічного акціонерного
товариство "Полтаваобленерго", 36022, м.
Полтава, вул. Старий Поділ, 5, в особі
Кременчуцької філії, 39601, Полтавська
область, м. Кременчук, вул. 60 років
Жовтня, 8,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мистецький проект",
39600, Полтавська область, м. Кременчук,
вул. Цюрупи, 12, оф. 7

про стягнення 10215,80 грн.

Суддя Гетя
Н.Г.

Представники:

від позивача: Фатьянова Г.В.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 21.10.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 10 215,80 грн. боргу
згідно договору на постачання теплової
енергії в гарячій воді № 2089 від 01.10.2012
року, в т.ч. 8909,41 грн. основного боргу,
456,43 пені, 769,65 грн. інфляційних витрат та
80,31 грн. 3% річних.

Позивач на позовних вимогах наполягає
з мотивів, зазначених у позовній заяві,
зокрема, посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору
№ 2089 від 01.10.2012 р. на постачання
теплової енергії в гарячій воді.

Від відповідача ухвали від 11.08.2014 р.,
28.08.2014 р., 16.09.2014р., направлені за адресою,
зазначеною у позові (39600, м. Кременчук,
вул. Цюрупи, 12, оф. 7), повернулися з
відмітками поштової установи - "Адресат
вибув".

На вимогу суду позивач надав Витяг з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців
станом на час розгляду справи судом,
згідно якого місцезнаходженням
відповідача є та ж адреса, що зазначена
у позові та на яку судом здійснювалася
відправка кореспонденції.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України N 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в разі
якщо ухвалу у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд вважає, що ним
вжиті достатні заходи для повідомлення
відповідача у справі про дату, час та
місце розгляду справи №917/1632/14.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути
вирішено протягом двох місяців з дня
надходження позовної заяви. В даному
випадку цей строк закінчується, а тому
суд не може більше відкладати розгляд
справи.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, закінчення встановленого ст. 69
ГПК України строку вирішення спору,
відсутність клопотання щодо
продовження строку вирішення спору,
спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

01.10.2012 року між сторонами був укладений
договір про постачання теплової
енергії в гарячій воді № 2089 (далі -
Договір, а.с. 7-8), у відповідності до
якого теплопостачальна організація
зобов'язалась надавати споживачу
вчасно та відповідної якості послуги з
постачання теплової енергії в гарячій
воді, а споживач - своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами та здійснювати інші платежі у
строки і на умовах, передбачених цим
договором та додатками до нього (п. 1.1.
договору).

Відповідно до п. 5.1. договору теплова
енергія в гарячій воді постачається
споживачу в обсягах згідно з додатком
№ 2 до цього договору (а.с. 9) на такі
потреби:

- опалення та вентиляцію - в період
опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року.

Згідно з положеннями п. 6.6. договору
порядок розрахунків зі споживачами
теплової енергії викладено в додатку №
4 "Порядок розрахунків за спожиту
теплову енергію" (далі- Порядок, а.с. 12).

У відповідності до ч. 5,6 ст. 1 Порядку
розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються за тарифом, затвердженим
в установленому законом порядку.
Сплату рахунків теплопостачальної
організації, виписаних на виконання
договору, споживач зобов'язаний
проводити не пізніше 7 календарних днів
з моменту їх надсилання (надання).

Пунктом 4.2.2 Договору та п. 6 Порядку
передбачено, що споживач несе
відповідальність згідно із
законодавством і цим договором за
несвоєчасну оплату за спожиту теплову
енергію шляхом сплати пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення починаючи з
дня, наступного за датою остаточного
розрахунку, індексу інфляції та 3%
річних.

У відповідності до п. 7.10. договору цей
договір набирає чинності з дня його
підписання і укладається на строк до
31.12.2012 року та вважається продовженим
на кожний наступний календарний рік,
якщо за місяць до закінчення його
строку однією зі сторін не буде
письмово заявлено про розірвання або
необхідність перегляду його умов.

Як зазначається у позовній заяві, на
виконання умов спірного договору
позивачем у період з лютого 2014 року по
квітень 2014 року було відпущено
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді на загальну суму 8909,41 грн. та
виставлено відповідні рахунки на
оплату ( копія рахунків та докази
направлення в матер. спр., а.с. 22-26).
Відповідач в порушення взятих на себе
за договором зобов'язань в частині
оплати відпущеної теплової енергії не
виконав.

У позовній заяві позивач нарахував та
просить стягнути з відповідача
основний борг в розмірі 8909,41 грн., а
також нарахував окремо по кожному
рахунку інфляційні витрати в розмірі
769,65 грн., 80,31 грн. 3% річних та пеню в
розмірі 456,43 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

За змістом приписів ст. 714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

У відповідності до положень п. 5 ч. 3 ст. 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" (№ 1875-IV від 24.06.2004 року)
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами правовідносин з приводу
постачання теплової енергії, обсяги
відпущеної відповідно до договору
теплової енергії, факт виставлення
рахунків на оплату теплової енергії,
факт наявності заборгованості за
відпущену теплову енергію згідно
договору в сумі 8909,41 грн., а також факт
прострочення виконання грошових
зобов'язань відповідачем.

З урахуванням вищенаведеного позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 8909,41 грн. боргу є
правомірними та обґрунтованими,
внаслідок чого підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

За змістом положень ст. ст. 216, 218, 229, 230, 231
ГК України боржник несе
господарсько-правову відповідальність
за невиконання ним грошового
зобов'язання шляхом застосування до
нього господарських санкцій.

Згідно приписів ст. ст. 546, 549, 550 ЦК
України зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штрафом або пенею) - грошовою сумою або
іншим майном, яке боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 547-548 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вичиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Перевіривши за допомогою ІАЦ "Ліга"
правильність нарахування позивачем
пені, 3% річних та інфляційних витрат,
суд дійшов висновку про задоволення
позову в цій частині в повному обсязі.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог. Відповідач правами,
наданими йому ГПК України, не
скористався, будь-яких доказів, що
спростовували б факт відсутності
заборгованості чи її розмір, не надав.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог. Судовий збір, сплачений
позивачем, підлягає відшкодуванню йому
за рахунок відповідача (ст.49 ГПК
України).

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємця
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мистецький проект"
(39600, м. Кременчук, вул. Цюрупи, буд 12,
офіс 7, інші реквізити невідомі) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" (36022, м.
Полтава, вул. Старий Поділ, 5) в особі
Кременчуцької філії (39601, Полтавська
область, м. Кременчук, вул. 60 років
Жовтня, 8, , р/р 0 в
ВАТ "Ощадбанк" м. Полтава, МФО 331467, код
25717118) - 8909,41 грн. заборгованості за
спожиту теплову енергію.

3. Стягнути Приватного підприємця
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мистецький проект"
(39600, м. Кременчук, вул. Цюрупи, буд 12,
офіс 7, інші реквізити невідомі) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" (36022, м.
Полтава, вул. Старий Поділ, 5) в особі
Кременчуцької філії (39601, Полтавська
область, м. Кременчук, вул. 60 років
Жовтня, 8, р/р 1124 в Полт. ГРУ ПАТ КБ
"Приватбанк" м. Полтава, МФО 331401, ) - 456,43 грн. пені, 769,65 грн.
інфляційних витрат, 80,31 грн. 3% річних та
1827,00 грн. судового збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.10.2014 року.

Суддя
Н.Г. Гетя