м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Фізичної особи-підприємця
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерфол Стейт Груп»
про стягнення 30 018,93 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Андреєва Ю.С.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець «ОСОБА_1»
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ерфол
Стейт Груп» про стягнення з
заборгованості за договором № 333 від
17.07.2012 р. про транспортне
експедиторське обслуговування по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у розмір 26 100, 00 грн., а також
813, 03 грн. - відсотків за неправомірне
користування чужими грошовими коштами
в порядку ст. 625 Цивільного кодексу
України та 3 105, 90 грн. - інфляційних
нарахувань. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань щодо
перевезення вантажу за вищевказаним
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 15.09.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
Розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив позов
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив.
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та отримані представником
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерфол Стейт Груп»,
що підтверджується підписом
останнього на повідомленні про
вручення поштового відправлення.
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 13.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2012 р. між Фізичною
особою-підприємцем «ОСОБА_1» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ерфол Стейт Груп»
укладено договір про транспортне
експедиторське обслуговування по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом № 333, за умовами якого
позивач зобов'язався від імені та за
рахунок відповідача організувати
перевезення його вантажу
автомобільним транспортом за
узгоджену плату та строк.

Відповідно до п. 4.3. договору оплата
послуг позивач та третіх осіб, з якими
позивач уклад договори, здійснюється
на підставі виставленого
рахунку-фактури, переданого по факсу.

Договір, відповідно до п.п. 9.1., 9.3.
вступає в силу з моменту підписання та
діє до 31.12.2012 р. Договір вважається
пролонгованим на той же строк та на тих
же умовах у разі відсутності
заперечень за місяць до закінчення
строку дії договору.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи
не містять відомостей щодо припинення
дії договору № 333 від 17.07.2012 р., суд
дійшов висновку, що такий договір на
даний час є чинним.

Відповідно до договорів-заявок 191 від
21.05.2013 р., № 582 від 04.07.2013 р., № 587 від 04.07.2013
р. та № 621 від 10.07.2013 р. про надання
транспортно-експедиторських послуг,
позивач мав надати
транспортно-експедиторські послуги з
перевезення вантажу за маршрутом
Україна-Республіка Білорусь
(Київ-Мінськ), оплата яких здійснюється
відповідачем на протязі 10-12
банківських днів після отримання
оригіналів рахунків-фактур, актів
виконаних робіт та CMR.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.07.2013 р. позивач направив на адресу
відповідача оригінали документів до
заявок № 582 від 04.07.2013 р., № 587 від 04.07.2013
р., 22.07.2013 р. - оригіналів документів до
заявки № 621 від 10.07.2013 р.

Наявними у справі міжнародними
товарно-транспортними накладними
підтверджується А№0512862, А№0599685, № 199 та
А№0597853, а також актами виконаних робіт
№ ОУ-0000092від 29.05.2013 р., № ОУ-0000138 від
08.07.2013 р., № ОУ-0000139 від 10.07.2013 р. та №
ОУ-0000144 від 18.07.2013 р. підтверджується
здійснення відповідачем перевезень
відповідно до договорів-заявок 191 від
21.05.2013 р., № 582 від 04.07.2013 р., № 587 від 04.07.2013
р. та № 621 від 10.07.2013 р.

Листом № 46/14 від 0402.2014 р. Товариство з
обмеженою відповідальністю «Ерфол
Стейт Груп» повідомило позивача про
затримку оплати у зв'язку з порушенням
зобов'язання контрагентами.

13.06.2014 р. позивач звернувся до
відповідач з претензіями № 18, № 15, № 19
та № 17 від 13.06.2014 р. про сплату
заборгованості за договором № 333 від
17.07.2012 р.

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на вказану претензію
матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання за
договором № 333 від 17.07.2012 р. щодо
розрахунків за надані
транспортно-експедиторські послуги, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 26 100, 00 грн.,
яку позивач просить стягнути в
судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 908, ч.ч. 1, 2 ст. 909
Цивільного кодексу України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. За договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Відповідно до
ст. 655 Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 930 Цивільного
кодексу України договір транспортного
експедирування укладається у
письмовій формі.

За приписами ст. 931 Цивільного кодексу
України розмір плати експедиторові
встановлюється договором
транспортного експедирування, якщо
інше не встановлено законом. Якщо
розмір плати не встановлений, клієнт
повинен виплатити експедитору розумну
плату.

Згідно зі ст. 932 Цивільного кодексу
України експедитор має право залучити
до виконання своїх обов'язків інших
осіб. У разі залучення експедитором до
виконання своїх обов'язків за
договором транспортного
експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи з умов договору № 333 від 17.07.2012
р. відповідач зобов'язаний оплачувати
транспортно-експедиторські послуги
протягом 10-12 банківських днів після
отримання доказів надання відповідних,
а відтак - строк виконання зобов'язання
є таким, що настав.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів
належного виконання зобов'язань не
надав, обґрунтованих причин
неможливості їх виконання не навів.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про порушення відповідачем умов
договору № 333 від 17.07.2012 р., а також
приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України,

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
заявлена до стягнення позивачем сума
фактично є відсотками річних за час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Тож, оскільки відповідачем допущено
прострочення виконання грошового
зобов'язання за договором № 333 від
17.07.2012 р., приймаючи до уваги що
відповідачем не надано суду доказів
вжиття заходів для уникнення порушення
умов договору, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
притягнення відповідача до
відповідальності за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача за період з
05.08.2013 р. (дата виникнення
заборгованості за відповідним
платежем) до 18.08.2014 р. (дата визначена
позивачем самостійно) розмір 3 % річних
становить 813, 03 грн. та 3 105, 90 грн. -
інфляційні втрати.

Розрахунок позивача відповідає
вимогам чинного законодавства України
та не перевищує суму, розраховану
судом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
виходячи із заявлених позивачем вимог
та наявних у справі доказів, суд дійшов
висновку задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця
«ОСОБА_1» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерфол Стейт Груп»
(01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського,
28/2, ), з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Фізичної
особи-підприємця «ОСОБА_1» (14000, АДРЕСА_1,
код НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 26
100, 00 (двадцять шість тисяч сто грн. 00
коп.) грн., 813, 03 (вісімсот тринадцять грн.
03 коп.) грн. - 3 % річних, 3 105, 90 (три тисячі
сто п'ять грн. 90 коп.) грн. - інфляційних
втрат та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 20.10.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.