ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4096/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовомСпільного підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М+М»до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Еталон-Лізинг»про стягнення 628 138,38
грн. за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №22
від 23.09.2014);

від відповідача: Боков О.І (довіреність
б/н від 16.10.2014);

Карпухін Я.В.
(довіреність б/н від 16.10.2014).

секретар судового засідання: Жиленко
Е.В.

Обставини справи:

30.10.2013 Спільне підприємство з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М+М» (далі-позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області із позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еталон-Лізинг»
(далі-відповідач) про стягнення 628 138, 38
грн. збитків.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем свого обов'язку щодо
страхування предмету лізингу згідно
договору № 003/1808/2010 фінансового лізингу
від 18.08.2010 р.

Рішенням господарського суду
Київської області від 22.01.2014 (повний
текст рішення складено 12.03.2014) у
задоволенні позовних вимог Спільного
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю «М+М»
відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014
апеляційну скаргу Спільного
підприємства з іноземними у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М+М» залишено без
задоволення; рішення господарського
суду Київської області від 22.01.2014 (суддя
Бацуца В.М.) у справі № 911/4096/13 залишено
без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.07.2014 касаційна скарга
Спільного підприємства з іноземними у
формі Товариства з обмеженою
відповідальністю «М+М» задоволена
повністю. Постанова Київського
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 у справі №911/4096/13 та рішення
господарського суду Київської області
від 22.01.2014 скасовані, справа направлена
на новий розгляд до господарського
суду Київської області.

Згідно автоматизованої системи
розподілу справ між суддями справу
№ 911/4096/13 передано на
новий розгляд судді Антоновій В.М.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.08.2014 прийнято справу
№911/4096/13 до провадження суддею
Антоновою В.М. та розгляд справи
призначено на 25.09.2014.

16.09.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області, представник
відповідача подав пояснення №11/09 від
11.09.2014.

25.09.2014, у судовому засіданні,
представник позивача подав пояснення
б/н від 24.09.2014 (вх. №20388/14).

У судовому засіданні 25.09.2014 представник
позивача подав клопотання б/н від
24.09.2014, в якому просить суд витребувати
з лізингової та страхової компанії
інформацію щодо страхування автобусів
підприємства ПП «Канівавтотранс».
Подане клопотання господарським судом
задоволено.

Також, у судовому засіданні 25.09.2014
представник позивача по справі подав
клопотання б/н від 25.09.2014 (вх. №2-386/14) про
продовження строку розгляду спору на 15
днів. Подане клопотання господарським
судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.09.2014 було продовжено
строк вирішення спору у справі №911/4096/13
на п'ятнадцять днів з 06.10.2014 по 21.10.2014 та
відкладено розгляд справи на 20.10.2014.

Крім того, ухвалою господарського суду
Київської області від 25.09.2014 суд
зобов'язав Канівське МВ УМВС України в
Черкаській області надати інформацію
щодо розгляду кримінальної справи
№ та зобов'язав відповідача
надати суду інформацію щодо
страхування автобусів ПП
«Канівавтотранс» після закінчення
терміну дії договору до дати
останнього платежу та надати
відповідні копії документів на
підтвердження.

16.10.2014, через канцелярію господарського
суду Київської області, представник
відповідача подав пояснення №16/10 від
16.10.2014 (вх. №22340/14), до яких долучив копії
договорів страхування від 30.03.2011, від
29.04.2011, від 13.03.2012.

20.10.2014, до початку судового засідання,
через канцелярію господарського суду
Київської області, представник
позивача подав пояснення б/н від 20.10.2014
(вх. №22527/14).

У судовому засіданні 20.10.2014
представник позивача позовні вимоги
пояснень підтримав, вважає їх
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у справі
заперечив проти позову та просив суд
відмовити в його задоволенні з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву
та поясненнях.

Після видалення суду до нарадчої
кімнати представник позивача покинув
приміщення суду та під час
проголошення вступної та резолютивної
частини рішення присутнім не був.

Тому у судовому засіданні 20.10.2014
господарським судом на підставі ст. 85
ГПК України було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення
представникам відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представників сторін, дослідивши та
оцінивши представлені докази в їх
сукупності, суд встановив:

18.08.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еталон-Лізинг»
(лізингодавець за договором,
відповідач у справі) та Спільним
підприємством з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «М+М»
(лізингоодержувач за договором,
позивач у справі) було укладено договір
№ 003/1808/2010 фінансового лізингу
(далі-договір).

Відповідно до п. 1.1. договору предметом
даного договору є надання
лізингодавцем в користування
лізингодержувачу, предмета лізингу
(майна) з метою здійснення останнім
підприємницької діяльності на
визначений строк, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Пунктом 1.2. договору предметом
фінансового лізингу за даним договором
є: автобуси Еталон A 079.14 в кількості 5
(п'ять) одиниць, найменування, вартість,
кількість, тип, марка, модель,
індивідуальні ознаки, експлуатаційні
характеристики визначені та погоджені
сторонами у трьох сторонній заявці на
придбання предмету лізингу та у
специфікації, які є невід'ємними
частинами даного договору.

Після підписання даного договору
лізингодавець приступає до укладення
договору купівлі-продажу предмета
лізингу з продавцем (вербником)
предмета лізингу, за умови виконання
лізингоодержувачем обов'язку,
передбаченого пунктом 3.3. даного
договору. Предметом договору
купівлі-прподажу предмета лізингу може
бути лише предмет лізингу, наведений в
додатку №1 до договору, кількісні та
якісні характеристики, експлуатаційні
та родові ознаки якого попередньо
узгоджені лізингодавцем та
лізингоодержувачем у трьох сторонній
заявці на придбання предмету лізингу
(п.1.3. договору).

Пунктом 1.5. договору зазначено, що
предметом лізингу є власністю
лізингодавцю протягом усього строку
дії даного договору . Право власності
на предмет лізингу переходить до
лізингоодержувача згідно
законодавства після безумовного
виконання цим усіх зобов'язань за
договором лізингу зобов'язань щодо
сплати неустойки, що виникли внаслідок

Невиконання або неналежног овиокнання
лізенгоодержувачем умов даного
договору.

Відповідно до п. 2.1. договору строк
лізингу становить 12 (дванадцять)
місяців з дня підписання акту
приймання-передачі предмета лізингу,
але в будь-якому випадку не може бути
одного року.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що
загальна сума лізингової плати, строки
та порядок сплати лізингоодержувачем
лізингових платежів встановлюється у
«Графіку сплати лізингових платежів»,
який є його невід'ємною частиною.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
предмет лізингу вважається взятим
лізингоодержувачем у фінансовий
лізинг від лізингодавця на умовах
даного договору з дати підписання акту
приймання-передачі.

Акт підкується представниками двох
сторін - лізингодавця та
лізингоодержувача (додаток №4).
Підписання лізингоодержувачем акту
підтверджується в т.ч належну якість,
комплектність, справність предмета
лізингу і відповідність предмета
лізингу вимогам лізингоодержувача та
умовам договору (п. 4.3. договору).

З мотенту підписання сторонами акту, до
лізингоодержувача переходять усі
ризики, пов'язані з користуванням та
розпорядженням предмета лізингу (в
тому числі і ризики, пов'язані з
відшкодуванням збитків та цивільної
відповідальності третім особам
внаслідок користування предметом
лізингу). З моменту підписання акту,
лізингоодержувач несе повну цивільну
відповідальність перед третіми
особами за його використання,
відшкодовує у повному обсязі шкоду
третім особам, заподіяну внаслідок
експлуатації предмету лізингу. Ризик
невідповідності предмета лізингу
цілям використання предмета лізингу
використання цього предмета лізингу
несе лізингоодержувач (п.4.3. договору).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що
лізингодавець на строк лізингу укладає
та підтримує чинним договір
страхування предмета лізингу зі
страховою компанією (страховиком) на
умовах та від ризиків, прийнятних для
лізингодавця.

Згідно п. 6.3. договору після передачі
предмета лізингу, згідно пункту 4.3.
договору, усі ризики випадкової втрати
та пошкодження предмета лізингу, а
також всі випадки цивільної, чи іншої
відповідальності, які можуть виникнути
в зв'язку з його експлуатацією та/або
використанням, переходять до
Лізингоодержувача.

Відповідно до п. 12.1. договору після
закінчення строку лізингу, та у разі
належного, повного та безумовного
виконання лізингоодержувачем всіх
умов договору лізингу, відсутності
заборгованості зі сплаті лізингових та
інших платежів, що виникають з договору
лізингу, в тому числі неустойки (штрафу,
пені), предмет лізингу переходить у
власність лізингоодержувача за ціною
останнього лізингового платежу, який є
ціною викупу предмета лізингу.
Фактичний перехід права власності на
предмет лізингу до лізингоодержувача
оформляється підписанням між
лізингодавцем та лізингоодержувачем
акту прийому-передачі предмета
лізингу.

Пунктом 16.1. договору визначено строк
його дії, згідно якого даний договір
набирає чинності з дня його підписання
і стає обов'язковим для сторін.

Пунктом 16.2. договору передбачено, що
договір діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань і припиняє
свою дію з дня підписання акту
приймання-передачі предмета лізингу,
визначеного п. 12.1. даного договору.

Крім того, між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еталон-Лізинг»
(лізингодавець за договором,
відповідач у справі) та Спільним
підприємством з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «М+М»
(лізингоодержувач за договором,
позивач у справі) було підписано
додаток № 1 до договору - специфікація
транспортних засобів, додаток № 2 до
договору - заявка на придбання предмету
лізингу, додаток № 3 до договору -
графік сплати лізингових платежів.

20.08.2010 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еталон-Лізинг»
(лізингодавець за договором,
відповідач у справі) та Спільним
підприємством з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «М+М»
(лізингоодержувач за договором,
позивач у справі) було підписано
додаток № 4 до договору - акт
прийому-передачі предмету лізингу,
згідно якого лізингодавець передав, а
лізингоодержувач прийняв в лізинг
транспортні засоби згідно переліку.

Також, в додатку №4 зазначено, що
предмет лізингу переданий за адресою
Київська обл., Бориспільський район,
село Проліски, вулиця Броварська, 4 у
комплектації, згідно договору
(пошкодження та порушення відсутні),
крім того, зазначено, що предмет
лізингу раніше не експлуатувався та
відповідає технічним умовам і вимогам,
доопрацювання предмету лізингу не
потрібне, зовнішніх пошкоджень на
предмет лізингу немає.

19.08.2010 на виконання п.6.1. договору між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еталон-Лізинг»
(страхувальник за договором) та
Відкритим акціонерним товариством
«Страхове товариство «Іллічівське»
(страховик за договором) було укладено
договір добровільного страхування №
ЦО-05-005025 щодо предмета лізингу за
договором № 003/1808/2010 фінансового
лізингу від 18.08.2010 (далі-договір
страхування).

Відповідно до п.13 договору страхування
строк дії договору з 00 год. 00 хв. 20
серпня 2010 року по 24. Год. 00 хв. 19 серпня
2011 року.

Як вбачається з постанови про
порушення кримінальної справи та
прийняття її до свого провадження від
24.09.2011 слідчий СВ Канівського МВ УМВС
України в Черкаській області старший
лейтенант міліції Підгарний Т.В.
розглянувши матеріали попередньої
перевірки зібрані по заяві ОСОБА_1
встановив, що 24.08.2011 близько 02 годині,
невстановлені особи, пройшовши на
територію СП з іноземними інвестиціями
у формі ТОВ «М+М», яка заходиться за
адресою: Черкаська обл., м. Канів , вул.
Леніна, 82, з метою знищення майна,
умисно, шляхом занесення джерела
запалювання із зовні, вчинили підпал
автобусу «Еталон» днз. АІ 9550 СІ та
автобусу «Еталон» днз. АІ 954 6 СІ, чим
спричинили матеріальних збитків СП з
іноземними інвестиціями у формі ТОВ
«М+М».

Також, постановою від 24.09.2011 було
порушено кримінальну справу по факту
умисного знищення майна СП ТОВ «М+М»,
шляхом підлалу за ознаками злочину
передбачено ч. 2 ст. 194 КК України.

В зв'язку з вищезазначеними
обставинами, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
628 138, 38 грн. збитків з підстав
невиконання відповідачем свого
обов'язку щодо страхування предмету
лізингу згідно договору № 003/1808/2010
фінансового лізингу від 18.08.2010 та
завданих позивачу у зв'язку із
знищенням предмету лізингу, а саме
автобусу «Еталон» днз. АІ 9550 СІ та
автобусу «Еталон» днз. АІ 954 6 СІ.

Скеровуючи справу №911/4096/13 на новий
розгляд Вищим господарським судом
України у постанові від 21.07.2014 зазначив,
що судом першої та апеляційної
інстанцій не досліджено та не надано
належної правової оцінки пунктам 11.2, 4.3
договору щодо ризиків, пов'язаних з
користуванням, володінням предмета
лізингу; пунктам 1.5, 12. Договору щодо
переходу права власності; пункту 6.1
договору щодо строку дії лізингу та
строку страхування предмета лізингу;
акта приймання-передачі щодо переходу
права власності, складеного
відповідачем.

Крім того, в постанові Вищого
господарського суду України від 24.07.2014
по справі №911/4096/13 колегія суддів,
прийшла до висновку, що під час нового
розгляду справи судом першої інстанції
слід взяти до уваги викладене та
результати розгляду кримінального
провадження з умисного знищення майна,
зазначених автобусів Спільного
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «М+М» та
вжити всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин
справи, прав та обов'язків сторін і
відповідно до вимог чинного
законодавства вирішити спір.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Господарський суд Київської області
ухвалою від 25.09.2014 зобов'язав Канівське
МВ УМВС України в Черкаській області
надати інформацію щодо розгляду
кримінальної справи №, проте на
адресу суду така інформація не
надійшла.

Врахувавши вказівки, що містяться в
постанові Вищого господарського суду
України, оцінюючи подані сторонами
докази, суд дійшов висновку, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Зі змісту укладеного між сторонами
договору вбачається, що за своєю
правовою природою вказаний договір є
договором лізингу.

Згідно ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 цього ж кодексу
до договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
врахуванням особливостей,
встановлених законом. До відносин,
пов'язаних з лізингом, застосовуються
загальні положення про купівлю продаж
та положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 759 цього ж кодексу
передбачено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування з плату на певний
строк.

Згідно ст. 655 цього ж кодексу за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» фінансовий лізинг
(далі - лізинг) - це вид
цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу (далі - договір лізингу)
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України закріплено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На виконання договору сторонами
підписано та скріплено печатками акт
приймання-передачі предмета лізингу
від 20.08.2010.

Беручи до уваги, п.2.1. договору,
господарський суд приходить до
висновку, що з 20.08.2010, тобто з дати
підписання акту приймання-передачі
предмета лізингу, починається строк
лізингу, який становить 12 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного
кодексу України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 1 ст. 254 Цивільного кодексу
України зазначено, що строк, що
визначений роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку.

До строку, що визначений півроком або
кварталом року, застосовуються правила
про строки, які визначені місяцями. При
цьому відлік кварталів ведеться з
початку року (ч. 2 ст.254 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 254 Цивільного
кодексу України строк, що визначений
місяцями, спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

За таких обставин, господарський суд
дійшов висновку, що строк лізингу,
встановлений п.2.1. договору закінчився
21.08.2011.

Крім того, п. 6.1. договору передбачено,
що лізингодавець на строк лізингу
укладає та підтримує чинним договір
страхування предмета лізингу зі
страховою компанією (страховиком) на
умовах та від ризиків, прийнятних для
лізингодавця.

Тому, враховуючи умови договору, у
відповідача виник і існував обов'язок
по страхуванню предмета лізингу у
період строку лізингу з 20.08.2010 по 21.08.2011.

Проте, як вбачається, з постанови про
порушення кримінальної справи та
прийняття її до свого провадження
підпал автобусів трапився 24.08.2011, тобто
поза межами строку лізингу.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що в результаті спливу строку
лізингу за договором та починаючи з
22.08.2011 у відповідача був відсутній
обов'язок щодо страхування предмету
лізингу поза межами строку лізингу.

Крім того, п. 6.3. договору після передачі
предмета лізингу, згідно пункту 4.3.
договору, усі ризики випадкової втрати
та пошкодження предмета лізингу, а
також всі випадки цивільної, чи іншої
відповідальності, які можуть виникнути
в зв'язку з його експлуатацією та/або
використанням, переходять до
Лізингоодержувача.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
предмет лізингу вважається взятим
лізингоодержувачем у фінансовий
лізинг від лізингодавця на умовах
даного договору з дати підписання акту
приймання-передачі.

Пунктом 11.2. договору зазначено, що
лізенгоодержувач з моменту прийняття
предмету лізингу несе
відповідальність за збереження
предмету лізингу і за ризик його
випадкової загибелі і за понесені
третіми особами збитки під час
користування лізингоодержувачем
предметом лізингу. Неможливість
користування предметом лізингу
(втрата, знищення або пошкодження) не
звільняє лізингоодержувача від оплати
лізингових платежів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського
кодексу України закріплено, що
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Положеннями ст. ст. 627, 628 Цивільного
кодексу України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. При цьому зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умовами, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

В такому випадку, усі ризики випадкової
втрати та пошкодження предмета
лізингу, а також всі випадки цивільної,
чи іншої відповідальності, які можуть
виникнути в зв'язку з його
експлуатацією та/або використанням
предмета лізингу перейшли до
лізингоодержувача з 20.08.2010.

Крім того, судом встановлено, що за
період дії договору та на його
виконання і станом на 23.08.2011 р. позивач
виконав свій обов'язок по сплаті
лізингових платежів та оплатив повну
вартість предмету лізингу за
договором, що підтверджується
відповідними виписками з банківського
рахунку відповідача, а тому суд дійшов
висновку, що у відповідності до ч. 2 ст. 8
Закону України «Про фінансовий лізинг»
та п. 12.1. договору після закінчення
строку лізингу за договором та з
моменту сплати всіх лізингових
платежів і оплати повної вартості
предмету лізингу за договором, до
позивача перейшло право власності на
предмет лізингу за договором.

Я вбачається з позовної заяви, позивач
просить суд стягнути з відповідача 628
138,38 грн. збитків з підстав невиконання
відповідачем обов'язку щодо
страхування предмету лізингу, завданих
позивачу у зв'язку із знищенням
предмету лізингу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, відшкодування
збитків.

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу
України встановлено, що під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 цього ж кодексу
передбачено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні збитки)
та доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки; 2) збитків; 3) причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками; 4) вини боржника у
заподіянні збитків.

В процесі розгляду справи
господарським судом встановлено, що
починаючи з 22.08.2011 у відповідача був
відсутній обов'язок щодо страхування
предмету лізингу, а після сплати всіх
лізингових платежів (23.08.2011) до позивача
перейшло право власності на предмет
лізингу.

За таких обставин, відсутні підстави
вважати поведінку відповідача
протиправною та відсутні докази вини
відповідача у заподіяних збитках.

Враховуючи те, що позивачем не доведено
наявності протиправної поведінки
відповідача, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та збитками,
як необхідної підстави для
застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, виходячи з
вищевикладених обставин справи,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги Спільного підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М+М» є
необґрунтованими, недоведеними
належними та допустимими доказами, а
відтак, такими, що не підлягає
задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 44, 49 ГПК
України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В.М.
Антонова

Повне рішення складено 27.10.2014 року