ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" жовтня 2014 р.Справа № Б-50/212-09

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі Лук'янчук О.І.

розглянувши справу

за заявою СПДФО ОСОБА_2, м. Харків до
СПДФО ОСОБА_2, м. Харків про визнання
банкрутом за участю сторін:

кредитор - ОСОБА_3

пр-к ПАТ "ПУМБ" - Брижань Ю.В. (дов. від
30.05.14 р.).

представник боржника ФОП ОСОБА_2
адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 17.02.2011 р. затверджено
мирову угоду від 15.02.2011 р., схвалену
комітетом кредиторів на його засіданні
15.02.2011 р., припинено дію мораторію на
задоволення вимог кредиторів,
введеного ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.07.2009 р.,
провадження по справі припинено.

Ухвалою суду від 18.02.13 р. призначено до
розгляду в судовому засіданні заяву
кредитора ОСОБА_3 про визнання мирової
угоди недійсною та поновлення
провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.07.13 р. прийнято до
розгляду заяву ПАТ "ПУМБ" про визнання
недійсною мирової угоди, укладеної між
СПДФО ОСОБА_2 та його кредиторами.

Ухвалою суду від 07.10.13 р. було
відкладено розгляд заяв про визнання
недійсною мирової угоди, зобов'язано
боржника надати суду відзив на заяву
ПАТ "ПУМБ" та оригінали документів, які
свідчать про розрахунки з кредиторами,
гр. ОСОБА_3 зобов'язано було надати суду
письмовий відзив на клопотання
боржника про припинення провадження у
справі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 надав суду
відзив на заяву боржника про
припинення провадження у справі, в
якому просить суд відмовити у
задоволенні клопотання боржника,
посилаючись на те, що ст.40 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (далі - Закон
про банкрутство) не містись підстав для
припинення провадження у справі про
банкрутство у випадку припинення
боржником підприємницької діяльності.
За таким же змістом письмовий відзив
було надано ПАТ «Перший український
міжнародний банк».

Представник боржника підтримує
письмове клопотання про припинення
провадження у справі №Б-50/212-09, в зв'язку
з припиненням ОСОБА_2 підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця,
посилаючись на повідомлення
державного реєстратора від 11.11.2013р. про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
ОСОБА_2 та п.6 ч.1 ст.80 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заяви
про визнання недійсним мирової угоди,
заслухавши пояснення учасника процесу,
суд встановив, що ухвалою суду від
17.02.2011р. у справі № Б-50/212-09 про
банкрутство СПДФО ОСОБА_2 затверджено
мирову угоду від 15.02.2011р., що була
укладена між ліквідатором банкрута
арбітражним керуючим ОСОБА_6 та
кредиторами банкрута, припинено
провадження у справі про банкрутство.

В заяві про визнання недійсною мирової
угоди від 17.02.2011р. кредитор ОСОБА_3
посилається на те, що мирова угода не
була спрямована на реальне настання
правових наслідків боржником, не
виконуються умови мирової угоди щодо
кредитора ОСОБА_3 зі сплати йому
грошових коштів на суму 135 000 грн. На
думку заявника, він має третину вимог
всіх кредиторів.

В заяві про визнання недійсною мирової
угоди від 17.02.2011р. ПАТ "ПУМБ" посилається
на те, що умови мирової угоди не були
погоджені з банком, вимоги якого
забезпечені іпотекою майна банкрута
ФОП ОСОБА_2

Згідно з ч.1 ст.39 Закону про банкрутство
визначено, що за заявою будь-якого із
конкурсних кредиторів мирова угода
може бути визнана господарським судом
недійсною, якщо існують підстави для
визнання угоди недійсною, передбачені
цивільним законодавством України.

Умовами мирової угоди від 15.02.2011р., що
затверджена господарським судом
17.02.2014р., було визначено, що боржник
СПДФО ОСОБА_2 зобов'язується сплатити
борги перед кредиторами фіз. особою
ОСОБА_3 у розмірі 100000 грн. не пізніше
15.10.2011р., фіз. особі ОСОБА_1 у розмірі 80000
грн. не пізніше 15.07.2011р., ФОП ОСОБА_7 у
розмірі 35000 грн не пізніше 15.05.2011р., ФОП
ОСОБА_8 в сумі 134850 грн. не пізніше
15.03.2011р. Матеріали справи (том. 2 арк.
справи 27-31) також свідчать про те, що
СПДФО ОСОБА_2 розрахувався повністю з
кредиторами фіз. особою ОСОБА_1, з ФОП
ОСОБА_8, з ФОП ОСОБА_7 (письмові розписки
в отриманні грошей). Проте, кредитором
ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що
умови мирової угоди від 15.10.2011р. не
виконуються СПДФО ОСОБА_2 відносно
третини вимог кредиторів та не
представлено інших обґрунтованих
документів, які визначають підстави
для визнання вищезазначеної мирової
угоди недійсною, у порядку
передбаченому цивільним
законодавством України.

Реєстр вимог кредиторів банкрута, що
містять матеріали справи (том.1 арк.
справи 154-155) та мирова угода від 15.10.2011р.
не визначають ПАТ "ПУМБ" кредитором, у
якого є грошові вимоги до боржника ФОП
ОСОБА_2

Навпаки судом встановлено, що між ПАТ
"ПУМБ" та гр. ОСОБА_9 був укладений
кредитний договір за № 5693356 від 13.09.2007р.,
за умовами якого гр. ОСОБА_9 отримала
грошові кошти в сумі 315000 доларів США зі
сплатою відсотків річних у розмірі 12,50%.
В забезпечення виконання зобов'язань
за вищевказаним кредитним договором за
№ 5693356 між ПАТ "ПУМБ" та гр. ОСОБА_2 був
укладений іпотечний договір № 5693450 від
13.09.2007р., згідно якого гр. ОСОБА_2 передав
в іпотеку банку квартиру, загальною
площею 205,2 кв.м., житлова площа: 37,9 кв.м.,
за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Умовами укладеного іпотечного
договору № 5693450 від 13.09.2007р., гр. ОСОБА_2
виступав майновим поручителем з
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 5693356 від 13.09.2007р., за умовами
якого гр. ОСОБА_9 отримала грошові кошти
в сумі 315000 доларів США. Тобто,
відповідно до змісту договору іпотеки,
приписів ч. 2 ст.11 Закону України "Про
заставу", ст.ст. 583, 590 Цивільного кодексу
України майно гр. ОСОБА_2 було передано
у заставу (іпотеку) нерухомість на
забезпечення виконання зобов'язань
боржником гр. ОСОБА_9 за укладеними з
нею ПАТ "ПУМБ" кредитним договором за №
5693356.

Необхідною ознакою набуття статусу
кредитора у справі про банкрутство,
виходячи із змісту вимог абз. 3, 7 ст. 1
Закону про банкрутство, є наявність у
кредитора до боржника зобов'язань
грошового характеру.

Проте у ФОП ОСОБА_2 відсутні грошові
зобов'язання перед банком у розумінні
приписів ст.1 Закону про банкрутство,
оскільки відносини застави не є
зобов'язанням за своєю суттю, а є
способом забезпечення належного
виконання зобов'язання. Зазначене
витікає з аналізу приписів: ст. 1 Закону
України "Про заставу", в якій визначено,
що застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в якій
зазначається, що іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи; ч.1 ст. 583 ЦК України, в якій
зазначається, що заставодавцем може
бути боржник або третя особа (майновий
поручитель).

Ст.1 Закону України "Про іпотеку"
визначає іпотеку як вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким, іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Майновий поручитель - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника.

Отже, договір іпотеки № 5693450 від 13.09.2007р.
не породжує у іпотекодавця гр. ОСОБА_2
грошових зобов'язань перед
іпотекодержателем ПАТ "ПУМБ", оскільки
Закон про банкрутство не поширює це
визначення на можливі вимоги банку до
майнового поручителя, які випливають
із забезпечення основного
зобов'язання.

Дійсно, ч.3 ст. 35 Закону про банкрутство
визначає, що рішення про укладення
мирової угоди приймається комітетом
кредиторів більшістю голосів та
вважається прийнятим за умови, що всі
кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника, висловили
свою згоду на укладення мирової угоди.

Проте, ПАТ "ПУМБ" не є кредитором за
матеріалами справи та за складеним
реєстром вимог кредиторів у порядку
ст.ст. 14, 15, 49 Закону про банкрутство, ФОП
ОСОБА_2 не є боржником, у якого є
грошові зобов'язання перед банком.

Натомість у ФОП ОСОБА_2 є перед банком
майнові зобов'язання, які не беруть
участь у погашенні конкурсних вимог
кредиторів у процедурах банкрутства.
Такі майнові зобов'язання гр. ОСОБА_2
повинні виконуватись за межами
інституту банкрутства наслідком
звернення стягнення на предмет іпотеки
у порядку ст. 590 ЦК України та за
положеннями Закону України «Про
виконавче провадження».

Отже, матеріалами справи та поданими
сторонами документами, судом не
встановлено правових підстав для
визнання мирової угоди від 15.02.2011р.
недійсною у порядку цивільного
законодавства.

Щодо клопотання представника боржника
про припинення провадження у справі
Б-50/212-09 у порядку п.6 ч.1 ст. 80 ГПК України
в зв'язку з припиненням ОСОБА_2
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця, то необхідно
зазначити, що згідно з повідомленням
вх. № 04-13-10/2436 від 11.11.2013р. державного
реєстратора ОСОБА_10 про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб-
підприємців 11.11.2013р. було внесено запис
за № 7110174 про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, код НОМЕР_1.

Згідно з ст. 4-1 ГПК України визначено, що
господарські суду розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом з
урахуванням особливостей встановлених
законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»

У відповідності до ч.15 ст. 47 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" в редакції цієї статті
Закону до 13.05.2014р. встановлено, що дата
внесення до ЄДР запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою
-підприємцем. Державним реєстратором
11.11.2013р. було внесено запис за №
7110174 про проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 Зазначене вище є обгрутованою
підставою для припинення провадження у
справі про банкрутство Б-50/212-09 у
порядку п. 6 ст. 80 ГПК України.

Разом з тим, на час розгляду заяв про
визнання недійсним мирової угоди у
господарському суді, провадження у
справі № Б-50/212-09 про банкрутство ФОП
ОСОБА_2 припинено (ухвала від 17.02.2011р.) та
не поновлено у порядку ч.2 ст. 39 Закону
про банкрутство.

На підставі вищенаведеного суд вважає,
що клопотання адвоката ОСОБА_5 про
припинення провадження у справі про
банкрутство Б-50/212-09 не підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази сторін за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст. 39 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити кредитору ОСОБА_3 та ПАТ
"ПУМБ" у задоволенні заяви про визнання
мирової угоди від 17.02.2011р. недійсною.

2. Ухвалу направити ФОП ОСОБА_3, ПАТ
"ПУМБ", ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП
ОСОБА_1, банкруту.

Суддя Міньковський С.В.