ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 5016/4148/2011(18/62)

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Удовиченка
О.С.,суддів:Міщенка П.К., Поліщука
В.Ю.розглянувши касаційну скаргу на
постанову ОСОБА_4 Одеського
апеляційного господарського суду від
15.07.2014 року у
справі№5016/4148/2011(18/62)господарського
суду за заявою доМиколаївської
області Управління Пенсійного фонду
України в м. Южноукраїнську та
Приватного підприємства "Укрбудсервіс"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центральний міський
ринок"провизнання
банкрутомПредставники сторін у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області (суддя Давченко
Т.М.) від 27.05.2014 року зобов'язано
ліквідатора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центральний міський
ринок" не включати до ліквідаційної
маси банкрута торгівельний павільйон
(тимчасову споруду без фундаменту) №94
(зараз № 5), який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, місце №94, загальною площею 23,5
кв.м.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 року
(судді: Філінюк І.Г. - головуючий,
Лавриненко Л.В., Пироговський В.Т.)
апеляційну скаргу ПП " Укрбудсервіс "
задоволено. Ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 27.05.2014 року,
якою розглянуто заяву гр. ОСОБА_4 у
справі №5016/4148/2011(18/62) - скасовано.

У задоволенні заяви гр. ОСОБА_4 про
виключення майна з ліквідаційної маси
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центральний міський
ринок" - відмовлено.

Не погодившись із постановою
апеляційної інстанції, гр. ОСОБА_4
звернуся до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, з
проханням її скасувати та залишити в
силі ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 27.05.2014 року у
даній справі, посилаючись на порушення
та невірне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

На думку заявника касаційної
скарги, останній є добросовісним
набувачем торгівельного павільйону і
не може бути позбавлений права
власності на нього.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України,
перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши правильність
застосування господарськими судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
дійшла до висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 року
внесених змін) (Далі - Закон про
банкрутство), норми якого, як
спеціальні норми права, превалюють у
застосуванні над загальними нормами
ГПК України.

Під час розгляду справи судами
встановлено наступні обставини.

30.09.2013 року до господарського
суду Миколаївської області надійшла
заява громадянина ОСОБА_4 про
виключення з ліквідаційної маси ТОВ
"Центральний міський ринок"
торгівельного павільйону (тимчасової
споруди без фундаменту) АДРЕСА_1,
загальною площею 23,5 кв.м., оскільки з
невідомих йому причин у вересні 2013 року
весь комплекс торгівельних
павільйонів за адресою: АДРЕСА_1 було
огороджено металевим парканом, доступ
до належного йому павільйону було
заблоковано.

В обґрунтування заяви гр. ОСОБА_4
зазначив, що вказаний спірний
павільйон належить йому на праві
власності, яке підтверджується
договором №16/6 купівлі-продажу
торговельного павільйону, укладеного
05.11.2007 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центральний міський
ринок" в особі директора ОСОБА_7 та
фізичною особою ОСОБА_4, актом
прийому-передачі №9 від 27.03.2008 року та
квитанціями по оплаті вартості
спірного павільйону.

Господарським судом Миколаївської
області встановлено, що розташування
павільйону АДРЕСА_1, згідно поетажного
плану розташування торгівельних
павільйонів, матеріали справи не
містять підстав зміни нумерації
павільйонів, зазначеної у поетажному
плані розташування торгівельних
павільйонів, складеному КП "Бюро
технічної інвентаризації міста
Южноукраїнська" ще у 2008 році.

Задовольняючи заяву гр. ОСОБА_4 суд
першої інстанції виходив з того, що
заявником у судовому засіданні надано
оригінал договору №16/6 купівлі-продажу
торговельного павільйону, оригінал
акту прийому-передачі №9 від 27.03.2008
року, оригінали квитанцій про сплату
вартості павільйону, що є
підтвердженням права власності
заявника на спірне майно.

Відмовляючи у задоволенні заяви гр.
ОСОБА_4, апеляційний господарський суд
виходив з того, що торгівельний
павільйон за адресою: АДРЕСА_1 на момент
укладення договору купівлі-продажу від
05.11.2007 року №16/б не було побудовано та
введено в експлуатацію, а тому місцевим
господарським судом помилково взято до
уваги зазначений договір
купівлі-продажу спірного майна.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
заяви гр. ОСОБА_4, з огляду на наведені
обставини, апеляційний господарський
суд відмовив також через те, що на
момент винесення оскаржуваної ухвали
суду 27.05.2014 року у справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центральний міський
ринок" тривала процедура розпорядження
майном, введена ухвалою господарського
суду Миколаївської області від 29.02.2012
року, ліквідаційну масу товариства не
сформовано, а тому місцевим
господарським судом передчасно
вирішено питання щодо наявності
правових підстав для не включення
спірного майна до ліквідаційної маси
ТОВ "Центральний міський ринок".

Проте, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
наведені у оскаржуваній постанові
висновки є взаємовиключними, оскільки,
з одного боку суд другої інстанції
вважає, що місцевим господарським
судом передчасно вирішено питання щодо
наявності правових підстав для
невключення спірного майна до
ліквідаційної маси ТОВ "Центральний
міський ринок", з іншого, приймає нове
рішення, яким відмовляє у задоволенні
поданої гр. ОСОБА_4 заяви по суті, чим
позбавляє останнього можливості
звернутись до суду першої інстанції із
заявою, у встановленому законодавством
про банкрутство, порядку.

У ч. 1 ст. 4 Закону про банкрутство
визначено, що до боржника
застосовуються такі судові процедури
банкрутства: розпорядження майном
боржника; мирова угода; санація
(відновлення платоспроможності)
боржника; ліквідація банкрута.

Як встановлено попередніми
судовими інстанціями, ухвалою
господарського суду Миколаївської
області від 29.02.2012 року введено
процедуру розпорядження майном у
справі №5016/4148/2011(18/62).

У ст. 13 Закону про банкрутство
визначено, що метою забезпечення
майнових інтересів кредиторів
призначається розпорядник майна, який
має право: скликати збори кредиторів і
брати в них участь з правом дорадчого
голосу; аналізувати фінансове
становище боржника та рекомендувати
зборам кредиторів заходи щодо
фінансового оздоровлення боржника;
звертатися до господарського суду у
випадках, передбачених цим Законом;
одержувати винагороду у розмірі та
порядку, передбачених цим Законом;
залучати для забезпечення виконання
своїх повноважень на договірній основі
спеціалістів з оплатою їх діяльності з
коштів боржника, якщо інше не
передбачено цим Законом або рішенням
комітету кредиторів; подавати в
господарський суд заяву про дострокове
припинення своїх обов'язків;
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом.

На момент винесення оскаржуваної
постанови апеляційного господарського
суду, справа перебувала на стадії
розпорядження майном боржника, отже,
засідання, на якому має бути винесено
рішення про санацію боржника, чи про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури, чи
припинення провадження у справі про
банкрутство, не відбулось.

Закон України "Про внесення змін до
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 №
4212-IV, яким викладено в новій редакції
Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", набрав
чинності з 19 січня 2013. При цьому, в п. 1-1
розділу X "Прикінцеві та перехідні
положення" закріплено, що положення
цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено після набрання чинності
цим Законом, тобто з 19.01.2013.

Відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень Закону про
банкрутство у редакції Закону України
від 22.12.2011 р. N 4212-VI положення цього
Закону, якими врегульовано
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності Законом, якщо на цей
момент господарським судом не було
прийнято постанову про визнання
боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури.

Отже, розгляд справи про банкрутство за
новою редакцією Закону здійснюється
згідно з постановою про визнання
боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури. При цьому
правові підстави прийняття постанови
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
визначаються відповідно до раніше
чинної редакції Закону, а правові
наслідки введення ліквідації
процедури - за його новою редакцією.

У випадках, передбачених Законом про
банкрутство, господарський суд приймає
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриває ліквідаційну
процедуру.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону про
банкрутство (в редакції, що діє з 19.01.2013
року), ліквідатор - фізична особа, яка
відповідно до судового рішення
господарського суду організовує
здійснення ліквідаційної процедури
боржника, визнаного банкрутом, та
забезпечує задоволення вимог
кредиторів у встановленому цим Законом
порядку. Ліквідатор з дня свого
призначення, зокрема, приймає до свого
відання майно боржника, забезпечує
його збереження; виконує функції з
управління та розпорядження майном
банкрута; проводить інвентаризацію та
оцінку майна банкрута; аналізує
фінансове становище банкрута; виконує
повноваження керівника (органів
управління) банкрута; очолює
ліквідаційну комісію та формує
ліквідаційну масу.

Формування та включення до
ліквідаційної маси усіх видів майнових
активів (майно та майнові права)
банкрута, які належать йому на праві
власності або повного господарського
відання на дату відкриття
ліквідаційної процедури та виявлення в
ході ліквідаційної процедури
встановлено положеннями ч. 1 ст. 42
Закону про банкрутство (в редакції, що
діє з 19.01.2013 року) та відноситься до
повноважень ліквідатора банкрута.

Отже, виходячи із системного аналізу
наведених норм чинного законодавства,
колегія суддів дійшла висновку, що
звернення до господарського суду гр.
ОСОБА_4 про виключення з ліквідаційної
маси ТОВ "Центральний міський ринок"
торгівельного павільйону (тимчасової
споруди без фундаменту) АДРЕСА_1,
загальною площею 23,5 кв. м., є
передчасним, з огляду на те, що на
стадії розпорядження майном
ліквідаційна маса ТОВ "Центральний
міський ринок" ще не сформована, в
порядку ст. 42 Закону про банкрутство, а
розпорядником майна ще не вчинені дії,
які могли б порушувати майнові права
гр. ОСОБА_8 на спірне приміщення.

Слід відзначити, що ч. 4 ст. 10 Закону про
банкрутство (в редакції, що діє з 19.01.2013
року), відносить до підвідомчості
господарських судів справи зі спорів,
пов'язаних з майновими вимогами до
боржника, до яких, крім названих у
зазначеній статті Закону, слід
відносити також й інші спори з
майновими вимогами до боржника, як-от:
спори про визнання права власності,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, спори, пов'язані
з майновими вимогами учасників
(акціонерів) до боржника. Дана норма
кореспондується з положеннями пункту 7
частини першої статті 12 ГПК (у редакції
Закону) та застосовується незалежно
від суб'єктного складу сторін.

Отже, колегія суддів вважає
передчасними висновки обох попередніх
інстанцій щодо наявності або
відсутності у гр. ОСОБА_8 правових
підстав на виключення із ліквідаційної
маси ТОВ "Центральний міський ринок", з
огляду на те, що ліквідаційна маса
боржника на дату винесення
оскаржуваної постанови, не сформована.

Між тим, гр. ОСОБА_8 не позбавлений
права, оспорюючи правомірність
віднесення до ліквідаційної маси, у
разі сформування ліквідаційної маси
ТОВ "Центральний міський ринок",
звернутись до господарського суду та
підтвердити належність спірного майна
(на праві власності або господарського
відання) шляхом надання відповідних
правовстановлюючих документів.

За таких підстав, враховуючи
правильність остаточних висновків
Одеського апеляційного господарського
суду у оскаржуваній постанові про
відмову у задоволенні заяви поданої гр.
ОСОБА_8 про виключення з ліквідаційної
маси ТОВ "Центральний міський ринок"
торгівельного павільйону (тимчасової
споруди без фундаменту) АДРЕСА_1,
загальною площею 23,5 кв.м., колегія
суддів касаційної інстанцій дійшла
висновку, що прийнята постанова
апеляційної інстанції від 15.07.2014 року у
даній справі, має бути залишена в силі,
проте, з мотивів наведеній у цій
постанові.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити
без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 року у
справі №5016/4148/2011(18/62) залишити без змін.

Головуючий:
О.С. Удовиченко

Судді:
П. К. Міщенко

В.Ю. Поліщук