м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-4/8835-2012 23.09.14

За позовомПрокурора Солом'янського
району м. Києва в інтересах держави в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву До
Третя особа Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім "НІСА" Національний інститут
стратегічних досліджень
Простягнення 8 348,61 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від прокурора - Скакун О.М.;

Від позивача - Бондар . - за
довіреністю;

Від відповідача - Сидоренко
І.О.- за довіреністю;

Від третьої особи - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Солом'янського району м.
Києва звернувся до суду в інтересах
держави в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по м. Києву про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "НІСА"
заборгованості по орендним платежам в
розмірі 8348,61 грн. з врахуванням індексу
інфляції, пені в розмірі 320,55грн. за
фактичне користування майном
бюджетних установ, відповідно до
договору оренди нежилих приміщень від
19.05.2006р. № 3141.

Свої позовні вимоги Позивач
обґрунтовує невиконанням відповідачем
свого обов'язку зі сплати орендних
платежів за фактичне користування
приміщенням належним чином, в зв'язку
із чим заборгованість відповідача по
орендній платі становить 8348,61 грн. за
період з листопада по 24 січня 2012р..

Прокурор стверджує, що орендоване
Відповідачем на підставі договору від
19.05.2006р. № 3141 приміщення останній
звільнив лише 24.01.2012р., згідно доданого
до позову акту державного виконавця, у
зв'язку з чим з листопада 2011р. по
встановленому вказаним актом
державного виконавця дату звільнення
утворилась заборгованість з орендної
плати.

В процесі розгляду справи
представником прокуратури була подана
заява про уточнення (збільшення)
позовних вимог, в якій просить стягнути
з відповідача суму боргу в розмірі 8348,61
грн. заборгованості по сплаті орендної
плати, 34грн.77коп. індекс інфляції, пені
в розмірі 424,01грн.

Позивач підтримав позовні вимоги
прокурора з врахуванням уточнень в
повному обсязі.

Судом заява про збільшення розміру
позовних вимог прийнята до розгляду,
оскільки дана заява відповідає вимогам
ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення у
справі, зокрема, зменшити розмір
позовних вимог.

Під збільшенням розміру позовних вимог
слід розуміти зміну (у бік збільшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну
позову вказує позивач.

Отже, позивач збільшив позовні вимоги,
просить стягнути з відповідача
загальну суму заборгованості у розмірі
8 807,39 грн., тому має місце нова ціна
позову, виходячи з якої й вирішується
спір.

Відповідач заперечує проти позовних
вимог в повному обсязі. Свої
заперечення Відповідач виклав в
письмових поясненнях по справі від
10.906.2013р.

Третя особа (Національний інститут
стратегічних досліджень) підтримала
позовні вимоги Прокурора.

Запис розгляду судової справи
здійснювався за допомогою технічних
засобів, а саме програмно-апаратного
комплексу «Діловодство
спеціалізованого суду,

За клопотанням сторін, спір вирішено
господарським судом у строк
передбачений п. 3 ст. 63 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2006р. між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по м. Києву (Орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "НІСА"
(Орендар) було укладено Договір оренди
№3141 нерухомого майна, що належить до
державної власності, відповідно до
умов якого (п.1.1) Орендодавець передає, а
Орендар приймає в строкове платне
користування державне нерухоме майно,
загальною площею 135,40 кв.м., в будинку №
13 по бул. Чоколівський (другий поверх
будівлі складських приміщень
Інституту проблем національної
безпеки) у м. Києві, що перебуває на
балансі третьої особи
(Балансоутримувач) .

Відповідно до п. 7.1. Договору,
Позивач передав, а Відповідач прийняв в
користування майно загальною площею
135,40 кв.м., в будинку № 13 по бул.
Чоколівський (другий поверх будівлі
складських приміщень Інституту
проблем національної безпеки) у м.
Києві, що підтверджується Актом
приймання-передачі в оренду нерухомого
майна від 19.05.2006р.

Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

Пунктом 10.1 Договору сторонами
погоджено, що Договір укладено на 11
місяців, що діє з 19.05.2006р. до 19.04.2007р.

Суду доведено, що договір оренди
від 19.05.2006р. №3141 було пролонговано до
19.02.2009р.

В подальшому Рішенням
Господарського суду міста Києва від
28.04.2010р. №51/30, яке залишено без змін
Постановою КАГС від 25.08.2011р.,
зобов'язано повернути майно за
Договором №3141.

В свою чергу Балансоутримувач
звернувся з заявою від 07.12.2011р. про
відкриття виконавчого провадження до
ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві.

За твердженням Позивача,
Відповідачем самостійно Рішення
Господарського суду міста Києва від
28.04.2010р. №51/30 не виконано, в зв'язку з чим
державним виконавцем 24.01.2012р. винесено
Постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.8 ч.1 чт.49
Закону України «Про виконавче
провадження» в зв'язку з повним
фактичним виконанням рішення суду.

Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 24.12.2012р. скасовані
постанови про стягнення виконавчого
збору з боржника, стягнення витрат на
проведення виконавчих дій та
закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 51 Закону
України «Про виконавче провадження»,
06.06.2013рр. винесена постанова про
відновлення виконавчого провадження.

06.06.2013р. винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження на
підставі п.8 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
прокурор зазначає, що після закінчення
терміну дії договору 19.05.2006р. №3141,
відповідач продовжував користуватись
приміщеннями по в будинку № 13 по бул.
Чоколівський (другий поверх будівлі
складських приміщень Інституту
проблем національної безпеки) у м.
Києві, у зв'язку з чим просить стягнути
з відповідача плату за фактичне
користування вищевказаним приміщенням
за період з листопада 2011р. по 24.01.2012.р. у
розмірі 8 348, 61 грн., інфляційних в сумі
34,77 грн. та пені в сумі 424 грн.01коп.

Пунктом 5.2. Договору визначено
обов'язок Відповідача сплачувати на
користь Позивача орендну плату.

Орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України, і становить без ПДВ за базовий
місяць розрахунку (останній місяць, по
якому є інформація про індекс інфляції)
- січень 2006р. - 1992,26грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору орендна
плата за перший місяць оренди травень
2006р. встановлюється шляхом коригування
орендної плати за базовий місяць на
індекс інфляції за березень, квітень та
травень 2006р..

Орендна плата за кожний наступний
місяць на індекс інфляції за наступний
місяць.

Відповідно до п.3.3 договору
перерахування здійснюються Орендарем
самостійно до 10 числа місяця
наступного за звітним з урахуванням
щомісячного індексу інфляції таким
чином: 50% орендної плати
перераховується Орендарем до
Державного бюджету, 50% орендної плати
перераховується Орендарем на
розрахунковий рахунок
Балансоутримувача.

Відповідно до п. 3.5 Договору, орендна
плата, перерахована несвоєчасно або не
в повному обсязі, підлягає індексації і
стягується до бюджету та
Балансоутримувачу у визначеному в
співвідношенні, відповідно до чинного
законодавства України з урахуванням
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ на дату нарахування пені від
суми заборгованості з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Проте, за твердженням Позивача, в
порушення умов Договору від 19.05.2006р.
№3141 Відповідач не виконав свого
обов'язку в частині внесення плати за
оренду нерухомого майна, що належить до
Державної власності.

Як зазначає Позивач, Відповідач
звільнив орендоване приміщення та
передав його орендодавцеві 24.01.2012р., про
що свідчить акт державного виконавця,
на який посилається у позові Прокурор
Солом'янського району м. Києва як на
доказ звільнення Відповідачем
орендованого майна саме у січні 2012р., у
зв'язку з чим, на його думку, виникла
заборгованість Відповідача за період з
листопада по січень 2012р. у сумі 8 348,61грн.

Відповідач заперечує проти позову, та
стверджує що ним звільнено орендоване
приміщення та передано його
орендодавцеві 11 листопада 2011р, а не
24.01.2012р., як стверджує позивач.

За твердженням Відповідача, починаючи
з середини 2010р. балансоутримувач
орендованого майна, Національний
інститут стратегічних досліджень
(третя особа) , почав чинити перешкоди
Відповідачу у користуванні
орендованим майном, зокрема -припинив
можливість енергопостачання в
орендованому приміщенні та припинив
опалення в опалювальний сезон. Тому,
Відповідачем було прийнято рішення про
відмову від оренди спірних у справі
приміщень та у листопаді 2011р. звільнив
їх, повідомивши одночасно
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву
про це та надіславши підписані зі свого
боку акти приймання - передачі майна,
оскільки договір оренди передбачав
альтернативний спосіб виконання
зобов'язання щодо повернення майна -
або орендодавцеві, що й зробив
Відповідач.

Відповідач довів суду, що ним після
звільнення орендованих приміщень
надіслано орендодавцеві (Позивачу по
справі), а саме 14.12.2011р. лист №230 та два
екземпляри підписаних зі свого боку
актів приймання-передачі з проханням
підписати і повернути один
відправнику, що підтверджується
поштовою квитанцією від 14.12.2011р. за №2079
та рекомендованим повідомленням про
вручення зазначеного поштового
відправлення від 19.12.2011р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню частково, з
наступних підстав:

Договір оренди від 19.05.2006р. №3141
нерухомого майна, що належить до
державної власності є договором
оренди, а відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 58 Цивільного
кодексу України, Глави 30
Господарського кодексу України та
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна ".

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується
факт передачі приміщення в оренду,
користування ним відповідачем, а також
існування у відповідача
заборгованості по сплаті орендних
платежів за фактичне користування
приміщенням за період з листопада по
26.12.2011р., з огляду на наступне.

Листом від 14.12.2011р. Відповідач направив
на адресу Позивача два екземпляри
підписаних зі свого боку актів
приймання-передачі з проханням
підписати і повернути один
відправнику, що підтверджується
поштовою квитанцією від 14.12.2011р. за №2079
та рекомендованим повідомленням про
вручення зазначеного поштового
відправлення від 19.12.2011р.

Відповідно до п. 2.4 договору, у разі
припинення або розірвання цього
Договру Майно повертається Орендарем
Орендодавцю /Балансоутримувачу.

Орендар повертає Майно Орендодавцю
/Балансоутримувачу аналогічно порядку,
встановленому при передачі Майна
Орендарю цим Договором.

Майно вважається поверненим
Орендодавцю /Балансоутримувачу з
моменту підписання акта
приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом ст. 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

Відповідно до п. 2 ст. 795 ЦК України
повернення наймачем предмета договору
найму оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
договір найму припиняється.

Суду не надано докази визначення
сторонами строку у даному випадку
повернення спірного майна. Тому, у
даному випадку суд застосовує ч.2 ст. 530
ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк виконання
зобов'язання не встановлений, кредитор
вправі вимагати виконання, а боржник
вправі провести виконання в будь-який
час. При цьому боржник повинен виконати
таке зобов'язання у семиденний строк з
дня пред'явлення вимоги кредитором.

14.12.2011р. Відповідач направив на адресу
Позивача два екземпляри підписаних зі
свого боку актів приймання-передачі з
проханням підписати і повернути один
відправнику.

Проте, Регіональне відділення Фонду
державного майна України по м. Києву не
надало відповіді на зазначений лист,
акти приймання-передачі не підписало
та не повернуло один екземпляр Акту
відправнику.

Враховуючи надані Позивачем докази
направлення (14.12.2011р.) та отримання
(19.12.2011р.) Відповідачем зазначених
актів, суд вважає, що строк оплати
настав 26.12.2011р.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п.3.3 договору
перерахування здійснюються Орендарем
самостійно до 10 числа місяця
наступного за звітним з урахуванням
щомісячного індексу інфляції таким
чином: 50% орендної плати
перераховується Орендарем до
Державного бюджету, 50% орендної плати
перераховується Орендарем на
розрахунковий рахунок
Балансоутримувача.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п. 3.3. Договору відповідач
повинен був сплачувати орендну плату
до 10 числа місяця наступного за
звітним.

Проте, матеріали справи свідчать, що
відповідач свого обов'язку зі сплати
орендних платежів належним чином не
виконав у зв'язку із чим заборгованість
відповідача по орендній платі
становить 5 555, 42 грн. (за листопад -
3019грн.99коп.+ за грудень 2 535,43грн.), а
строк виконання грошового зобов'язання
на момент винесення рішення у справі
настав.

Згідно ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу
України визначено, що одним із основних
обов'язків орендаря є внесення
орендної плати своєчасно і в повному
обсязі.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2.4 договору, у разі
припинення або розірвання цього
Договру Майно повертається Орендарем
Орендодавцю /Балансоутримувачу.

Майно вважається поверненим
Орендодавцю /Балансоутримувачу з
моменту підписання акта
приймання-передачі.

З огляду на викладене, сторони
домовились про обов'язок відповідача
сплачувати на користь позивача орендну
плату до фактичного повернення об'єкту
оренди, яке буде оформлене шляхом
підписання сторонами акта приймання -
передачі, тобто і після припинення дії
Договору.

А отже, не зважаючи на припинення
договору оренди зобов'язання
відповідача по сплаті орендної плати
залишились до фактичного передання
спірного приміщення позивачу за актом
приймання-передачі, тобто до 26.12.2011р.

Відповідно до п. 3.2 Договору орендна
плата за перший місяць оренди травень
2006р. встановлюється шляхом коригування
орендної плати за базовий місяць на
індекс інфляції за березень, квітень та
травень 2006р.

Орендна плата за кожний наступний
місяць на індекс інфляції за наступний
місяць.

Отже, суд вказує, що позивачам
правомірно відбувається нарахування
орендної плати (в тому числі з ПДВ) з
урахуванням індексу інфляції за
поточний місяць за період фактичного
використання приміщення.

Судом враховано, що розрахунок
орендної плати здійснювався позивачем
на підставі Методики розрахунку
орендної плати, затвердженої Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до 5.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» з урахуванням положень
статей 653, 795 ЦК України та умов
договору, якщо останніми передбачено,
що після закінчення або дострокового
розірвання договору оренди
нарахування орендної плати за фактичне
користування майном припиняється з
моменту підписання акта
приймання-передачі приміщень
орендодавцеві, нарахування орендної
плати за відповідний період є
правомірним.

Відповідно до висновків Верховного
Суду України, викладених у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111 16
ГПК України, за II півріччя 2012 р. за
змістом ст. 629, ч. 3 ст. 653, ч. 2 ст. 795 ЦК
вимога про стягнення орендної плати за
період фактичного користування
орендованим приміщенням після
розірвання договору оренди є
правомірною (постанова Верховного Суду
України від 20 листопада 2012 р. у справі N
3-54гс12).

З урахуванням положень ч. 2 ст. 795 ЦК
України та п. 3.5 Договору, яким
передбачено, що останнім днем сплати
орендної плати є дата підписання
сторонами акта приймання-передачі при
поверненні об'єкта оренди позивачу, суд
вважає вимогу позивача про стягнення з
відповідача 5 555, 42 грн. за період з
листопада 2011р. по 26 грудня 2011р..- боргу
за фактичне використання приміщення
обґрунтованою, а позов в цій частині
таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як передбачено ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат, суд визнав його обґрунтованим та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства України, а вимогу
позивача про стягнення з відповідача
інфляційних втрат в сумі 34,77 грн. такою,
що підлягає задоволенню.

Щодо заявленої вимоги про стягнення
пені у сумі 424,01 грн. суд відмовляє,
виходячи з наступного.

Позивач не обґрунтовано, у розрахунку
щодо нарахування пені за несплату за
фактичне користування орендованим
приміщенням, посилається на умови
договору, проте суд не встановив
договірних відносин між сторонами за
спірний період, відтак, відсутні і
правові підстави для стягнення пені.

Наведене випливає з вимог статті 547 та
абзацу 1 частини 2 статті 551 ЦК України,
відповідно до яких правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання (в
тому числі щодо неустойки) вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається та
сторонами не доведено укладення між
позивачем та відповідачем у справі
письмового правочину щодо
забезпечення виконання зобов'язання у
вигляді неустойки (пені) за фактичне
користування приміщенням, що виключає
правові підстави для стягнення 424,01 грн.
пені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
відповідачем належним чином протягом
розгляду справи не було надано
належних доказів по справі на
спростування позовних вимог в частині
стягнення боргу у сумі 5 555, 42 грн., 34, 77
грн. - інфляційних.

В судовому засіданні, допустимими
доказами, які знаходяться в матеріалах
справи позивач довів, що його вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в частині стягнення
основного боргу у сумі 5 555, 42 грн., 34, 77
грн. - інфляційних, в решті частині
вимог (в частині стягнення пені) суд
відмовляє з підстав вищезазначених.

Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1
Закону України "Про судовий збір" від
сплати судового збору звільняються,
зокрема, органи прокуратури - при
здійсненні представництва інтересів
громадян або держави в суді, та позовні
вимоги прокурора задоволені частково,
то на підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір стягується з Відповідача
в Державний бюджет України пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "НІСА"

(03186, м. Київ, Чоколівський бульвар,буд.
13; Код ) до Державного
бюджету України (на р/р 0011,
одержувач УДКСУ у м. Києві, МФО 820019, КЕКД
22080200, призначення платежу орендна
плата за користування майном бюджетних
установ) 8 348 (вісім тисяч триста сорок
вісім) грн. 61 коп. заборгованості по
орендній платі за фактичне
користування приміщенням, 34 (тридцять
чотири) грн. 77 коп. -інфляційних витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "НІСА"

(03186, м. Київ, Чоколівський бульвар,буд.
13; Код ) до Державного
бюджету України 1 624, 00 (одну тисячу
шістсот двадцять чотири) грн.00 коп.
судового збору.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

В решті частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.10.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко