КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"24" вересня 2014 р. Справа №910/12502/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Доманської М.Л.

суддів:
Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

при секретарі судового засідання
Волошиній З.В.

та представників:

ліквідатор: не з'явився;

від ДПІ в Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві: не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
ДПІ у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві)

на постанову господарського суду м.
Києва від 29.07.2014

у справі № 910/12502/14 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рішення.Ком"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду м.
Києва від 29.07.2014 у справі № 910/12502/14
визнано банкрутом Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рішення.Ком" та відкрито його
ліквідаційну процедуру; ліквідатором
банкрута призначено Богомазова Павла
Сергійовича; зобов'язано ліквідатора
банкрута провести ліквідаційну
процедуру та надати суду свій звіт та
ліквідаційний баланс банкрута у строк
до 29.07.2015 та інше.

Не погоджуючись з вказаною постановою
суду першої інстанції, ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві звернулась до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою від 14.08.2014, в якій
просить суд скасувати постанову
господарського суду м. Києва від 29.07.2014
у даній справі та припинити
провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ДПІ
у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві посилається на те, що
оскаржувана постанова прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 у даній
справі прийнято до провадження вказану
апеляційну скаргу ДПІ у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві та
призначено її розгляд на 24.09.2014.

22.09.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від ліквідатора
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив припинити
апеляційне провадження, а апеляційну
скаргу залишити без розгляду,
посилаючись на те, що апелянт не є
учасником провадження у даній справі, в
даному випадку відсутній суб'єкт
апеляційного оскарження.

Представник апелянта, банкрута та
ліквідатор, в судове засідання
апеляційної інстанції 24.09.2014 не
з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про час, дату місце
проведення судового засідання.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія, обговоривши на місці
вказані обставини, вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності апелянта та учасників
судового процесу, які не з'явилися у
судове засідання, за наявними у справі
матеріалами.

Конституцією України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює
серед основних засад судочинства,
зокрема, забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в ст. 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права
на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення названим Законом
ставиться в залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити рішення суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

В даному випадку, відповідно до
приписів розділу Х "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі по тексту - Закон), застосовуються
норми Закону в редакції, що діяла з
19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
провадження у справах про банкрутство
регулюється Законом, ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України
встановлено, що господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом.

Згідно зі ст. ст. 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим
лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
голова ліквідаційної комісії -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рішення.Ком"
звернувся до господарського суду м.
Києва з заявою про порушення справи про
банкрутство, у зв'язку з відсутністю
майна для задоволення вимог кредиторів
в порядку ст. 95 Закону.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 01.07.2014 було прийнято до розгляду
вказану заяву та її розгляд призначено
на 15.07.2014.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 15.07.2014 було порушено провадження у
даній справі та підготовче засідання
призначено на 29.07.2014. Копію ухвали про
порушення провадження у справі було
скеровано на адресу податкового органу
за місцезнаходженням боржника.

Як зазначалось вище, постановою
господарського суду м. Києва від 29.07.2014
у справі № 910/12502/14 визнано банкрутом
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рішення.Ком" та
відкрито його ліквідаційну процедуру;
ліквідатором банкрута призначено
Богомазова Павла Сергійовича;
зобов'язано ліквідатора банкрута
провести ліквідаційну процедуру та
надати суду свій звіт та ліквідаційний
баланс банкрута у строк до 29.07.2015;
вирішено інші процедурні питання у
справі.

Відповідно до вимог ст. 105 Цивільного
кодексу України в Бюлетені державної
реєстрації № 279 (9) від 03.04.14 було
опубліковано оголошення про
припинення даної юридичної особи
(банкрута у справі).

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 95 Закону,
особи, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними кредиторами, а їх вимоги
погашаються в шосту чергу.

Нормами ст. 91 ГПК України передбачено,
що сторони у справі, прокурор, треті
особи, особи, які не брали участі у
справі, якщо господарський суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право подати апеляційну скаргу на
рішення місцевого господарського суду,
яке не набрало законної сили.

У відповідності до ст. 1 Закону,
учасниками у справі про банкрутство є
сторони, забезпечені кредитори,
арбітражний керуючий (розпорядник
майна, керуючий санацією, ліквідатор),
власник майна (орган, уповноважений
управляти майном) боржника, державний
орган з питань банкрутства, Фонд
державного майна України, представник
органу місцевого самоврядування,
представник працівників боржника,
уповноважена особа засновників
(учасників, акціонерів) суб'єкта
підприємницької діяльності - боржника,
а також у випадках, передбачених цим
Законом, інші особи, які беруть участь у
провадженні у справі про банкрутство.
Як встановлено статтею 1 Закону,
сторонами у справі про банкрутство є
конкурсні кредитори (представник
комітету кредиторів) та боржник
(банкрут).

Цією статтею також визначено, що
кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи державної податкової
служби та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство; забезпечені кредитори -
кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника (майнового
поручителя).

Особливості та порядок заявлення
кредиторами претензій до боржника, що
ліквідується в порядку ст. 95 Закону,
визначені положеннями ч. 3 ст. 95 Закону,
які передбачають, що кредитори мають
право заявити свої вимоги до боржника,
який ліквідується, у місячний строк з
дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника,
який ліквідується, банкрутом, на
офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України в мережі
Інтернет. Зазначений строк є граничним
і поновленню не підлягає. Особи, вимоги
яких заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу.

Отже, у справі про банкрутство
боржника, що ліквідується власником (в
порядку ст. 95 Закону ), особа може набути
статусу кредитора - сторони у справі
про банкрутство, лише після прийняття
постанови про визнання банкрутом та у
разі звернення із кредиторськими
вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної
податкової служби та інші державні
органи є кредиторами
неплатоспроможних боржників, якщо вони
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника, що
узгоджується з нормою ч. 1 ст. 210
Господарського кодексу України. Однак,
вказана норма не встановлює
автоматичного визнання цих органів
кредиторами у всіх справах про
банкрутство.

При цьому, колегія суддів вважає
необхідним зауважити на тому, що орган
податкової служби вправі звернутися до
ліквідатора боржника та провести
позапланову перевірку його
господарської діяльності, а у випадку
відмови ліквідатора, як керівника
боржника, надати можливість перевірки
суб'єкта господарювання, орган
податкової служби вправі оскаржити дії
ліквідатора до суду у справі про
банкрутство.

В матеріалах справи не міститься
доказів звернення податкового органу
до суду першої інстанції з заявою про
визнання кредиторських вимог у даній
справі, а також відсутня наявність
порушення прав апелянта на здійснення
податкової перевірки боржника
платника податків. Ліквідатор банкрута
у відзиві на апеляційну скаргу
зазначив, що банкрут не має боргів
перед бюджетом, у тому числі податкових
боргів.

Таким чином, скаржник - ДПІ в
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві не набув статусу ані кредитора
у справі, ані учасника провадження у
даній справі.

В апеляційній скарзі апелянт жодним
чином не посилається на наявність у
боржника заборгованості по сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), відповідно, будь-яких
майнових (грошових) претензій до
боржника, розмір таких претензій (суму
вимог), характер вимог (майнові або
грошові). Окрім цього, в скарзі відсутнє
посилання на будь-які докази, з їх
наданням, що підтверджують такі вимоги.
У судове засідання такі докази
апелянтом також не подані.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявник апеляційної скарги, ДПІ в
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, не звертався до суду із
кредиторськими вимогами до банкрута, у
своїй апеляційній скарзі, також, не
вказує про існування у боржника
податкової заборгованості, більш того
матеріали справи містять в собі
довідку про відсутність у боржника у
даній справі податкового боргу (а.с. 100,
т. 1). Крім того, про початок
самоліквідації та порушення справи про
банкрутство апелянт був завчасно та в
установленому порядку повідомлений,
скарг на дії ліквідатора від учасників
процесу та, безпосередньо, від
податкової інспекції до суду не
надходило. Належних доказів того, що
господарський суд першої інстанції при
прийнятті оскарженого судового акту
вирішив питання про права та обов'язки
ДПІ в Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві, останнім також не
надано.

Отже, право, визначене у ст. 91 ГПК
України, на подання апеляційної скарги
від 14.08.2014 на оскаржувану постанову
місцевого господарського суду, у
даному випадку, у податкового органу
було відсутнє.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
XII Господарського процесуального
кодексу України" від 17.05.2011 № 7, з метою
забезпечення однакового і правильного
застосування законодавства про
перегляд судових рішень в апеляційному
порядку господарським судам України
роз'яснено, що, у разі помилкового
порушення апеляційного провадження,
зокрема за апеляційною скаргою поданою
особою, яка не мала права її подавати,
господарський суд апеляційної
інстанції припиняє таке провадження на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
перелік підстав припинення
провадження у справі (стаття 80 ГПК) та
залишення позову без розгляду (стаття 81
ГПК) є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5-2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" від
17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної
скарги, поданої особою, яка не брала
участі в розгляді справи судом першої
інстанції і яка вважала, що місцевим
господарським судом вирішено питання
про її права та обов'язки, апеляційний
господарський суд, прийнявши
апеляційну скаргу до провадження (якщо
вона не підлягала поверненню з
передбачених ГПК підстав), повинен
з'ясувати наявність правового зв'язку
між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що
права такої особи оскаржуваним судовим
рішенням не порушені та що питання про
її права і обов'язки стосовно сторін у
справі судом першої інстанції не
вирішувалися, то апеляційний
господарський суд своєю ухвалою
припиняє апеляційне провадження на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки у такому випадку не існує
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі, в зв'язку з чим
відсутній суб'єкт апеляційного
оскарження.

Доводи скаржника про порушення його
права на проведення перевірки боржника
не приймаються колегією суддів з
огляду на наступне. Як вбачається з
матеріалів справи та встановлено вище,
господарський суд повідомляв
відповідний податковий орган і про
порушення провадження по справі про
банкрутство і про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури, надіславши йому відповідні
процесуальні документи суду у даній
справі, однак, податковий орган не
скористався своїм правом на проведення
відповідної перевірки боржника. Не
містять матеріали справи і доказів
того, що податковим органом протягом
тривалого часу з моменту порушення
провадження по справі про банкрутство
і до визнання боржника банкрутом
вчинялись дії, направлені на
проведення перевірки, згідно приписів
Податкового кодексу України, на які
апелянт посилається в апеляційній
скарзі. Крім того, в апеляційні скарзі
апелянт лише цитує положення
Податкового кодексу України та
посилається на обов'язковість
проведення перевірки, не визначаючи
при цьому причини не проведення такої
перевірки під час процедур
банкрутства.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на вищевикладене, на те, що ДПІ
в Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві не набула статусу учасника
провадження у даній справі про
банкрутство, права апелянта
оскаржуваною постановою не порушені,
питання про права і обов'язки апелянта
стосовно сторін у справі судом першої
інстанції в даному випадку не
вирішувались, апелянт не має права на
оскарження прийнятої судом першої
інстанції постанови від 29.07.2014 у даній
справі, колегія суддів дійшла висновку
про те, що провадження за апеляційною
скаргою ДПІ в Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві має бути
припинено.

Керуючись ст. ст. 4-1, 4-7, 32-34, 43, п. 1 ч. 1 ст.
80, 86, 99 ГПК України, Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
Київський апеляційний господарський
суд

УХВАЛИВ:

1. Припинити апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ДПІ в
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві на постанову господарського
суду м. Києва від 29.07.2014 у справі №
910/12502/14.

2. Матеріали справи № 910/12502/14 повернути
до господарського суду м. Києва для
подальшого розгляду.

Ухвала Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ГПК України.

Головуючий суддя
М.Л. Доманська

Судді
В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник