ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3965/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

про стягнення 6 750,39 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4 (довіреність №51
від 15.01.2014);

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

секретар судового засідання: Жиленко
Е.В.

Обставини справи:

16.09.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою б/н від 03.09.2014 (вх. №
4111/14) до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі - відповідач-1) та Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3
(далі-відповідач-2) про стягнення 6 750,39
грн.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги неналежним виконанням
відповідачем-2 договору поставки, а
саме щодо повної та своєчасної оплати
за поставлений товар.

Крім того, на виконання умов догоовору
поставки, між позивачем та
відповідачем-1 укладено договір поруки,
відповідно до якого відповідач-1
зобов'язався відповідати перед
позивачем за своєчасне виконання всіх
зобов'язань відповідача-2.

В результаті чого, позивач просить суд
стягнути з відповідача-1 500,00 грн. та з
відповідча-2 6 250,39 грн., з яких 5 000,31 грн.
сума основного боргу та 1 250,08 грн. штраф
у розмірі 25%.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.09.2014 порушено провадження
у справі № 911/3965/14 та призначено розгляд
справи на 23.10.2014.

21.10.2014, через канцелярію господарського
суду, позивач подав клопотання б/н від
17.10.2014 (вх. №22746/14) про долучення до
матеріалів справи документів.

Крім того, позивачем подано заяву про
зменшення позовних вимог, якою
повідомляє про часткову оплату
відповідачем-2 суми боргу у розмірі 5
000,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Як роз'яснено у п. 3.11. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року,
Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про «доповнення» або
«уточнення» позовних вимог, або
заявлення «додаткових» позовних вимог
і т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Відтак, на розгляд господарського суду
передані позовні вимоги остаточно
сформовані в заяві про зменшення
розміру позовних вимог щодо стягнення
з відповідача-1 500,00 грн., з відповідача-2
750,39 грн., з яких 0,31 грн. основного боргу
та 500,00 грн. штрафу.

Представник позивача у судовому
засіданні 23.10.2014 позовні вимоги
підтримав, вважає їх правомірними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог.

У судове засідання 23.10.2014 представники
відповідача-1 та відповідача-2 по
справі, які у відповідності до ч. 1 ст.
64 ГПК України належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили.

Як роз'яснено в п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 26.12.2011
року № 18, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
відповідача-1 та відповідача-2, за
наявними в ній матеріалами, так як їх
неявка не перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні 23.10.2014
господарським судом Київської області
в порядку вимог ст. 85 ГПК України було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представника позивача, дослідивши та
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив:

22.05.2014 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (постачальник за договором,
позивач у справі) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець за
договором, відповідач-2 у справі) було
укладено договір поставки №ДНч0000064
(далі-договір поставки).

Відповідно до п.1.1. договору поставки
постачальник зобов'язується поставити
та передати покупцю текстильну
продукцію, далі-товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його вартість на умовах
зазначених в цьому договорі.

Покупець узгоджує з постачальником
замовлення в усній формі у якому
попередньо визначається його назва
та/або кількість та/або вид та/або
термін та/або місце поставки та/або
ціна (п.2.1. договору поставки).

Згідно п.3.1. договору поставки ціна,
загальна кількість, асортимент та
розгорнута номенклатура товару, що
поставляється за цим договором,
визначається у відповідних накладних
та/або рахунках-фактурах та/або
специфікаціях постачальника, які є
невід'ємними частинами цього договору.
Загальна вартість отриманого товару за
договором визначається на підставі
підписаних відповідних накладних
та/або рахунків-фактур.

Відповідно до п.3.3. договору поставки
датою здійснення плату вважається дата
надходження грошових коштів в касу
постачальника.

Пунктом 10.1. зазначено, що даний договір
набирає сили з моменту його підписання
сторонами і діє до 31.12.2014.

Господарським судом встановлено, що на
виконання умов договору поставки,
позивач відвантажив відповідачеві-2
товар на суму 12 000,00 грн. про, що
свідчать видаткові накладні №ДНч-2305-02
від 23.05.2014 на суму 4 980,35 та №ДНч-0207-02 від
02.07.2014 на суму 7 019,96 грн.

Копії зазначених актів містяться в
матеріалах справи, оригінали оглянуто
в судовому засідання.

Проте, відповідач-2 виконав свій
обов'язок частково про, що свідчать
прибуткові ордери № ДН-0000016 від 13.08.2014
на суму 2 000,00грн., №ДНч04906 від 02.07.2014 на
суму 5 000,00 грн. та №ДН-0000020 від 25.09.2014 на
суму 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Зі змісту укладеного договору
вбачається, що за своєю правовою
природою вказаний договір є договором
поставки.

В силу вимог ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692
Цивільного кодексу України відносить
обов'язок оплати товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Розрахунки за даним договором
здійснюються на умовах відстрочення
платежу, який складає 30 (тридцять)
календарних днів з дати підписання
відповідної накладної та/або
виставлення рахунку-фактури (п.3.2.
договору поставки).

Дослідивши умови договору та подані
сторонами документи, господарський суд
встановив, що позивачем було належним
чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором поставки
№ДНч0000064.

Проте, жодних інших доказів на
підтвердження повної оплати суми
основного боргу відповідачем-2 в
порядку вимог ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України не
надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Оскільки відповідачем не надано суду
доказів на підтвердження виконання ним
своїх зобов'язань у повному обсязі за
договором щодо оплати отриманого
товару, та враховуючи здійснення
часткового погашення відповідачем
заборгованості після звернення
позивача з позовом до суду, оцінюючи
наявні в матеріалах справи документи,
виходячи з вищевикладених обставин
справи, господарський суд вважає, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, підлягає задоволенню у
повному обсязі, а саме у сумі 0,31 грн.

Крім того, 04.08.2014 між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (поручитель
за договором, відповідач-1 у справі) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(кредитор за договором, позивач у
справі) було укладено договір поруки
№04/08/14-01Ю (далі-договір поруки).

Під основним договором в цьому
договорі розуміють договір поставки
№ДНч0000064 від 22.05.2014, де ФОП ОСОБА_1,
іменується як постачальник, а боржник
іменується як покупець та яким
передбачено зобов'язання
постачальника поставити та передати у
власність покупцю текстильну
продукцію, покупця прийняти і оплатити
його вартість на умов відстрочення
платежу, який складає 30 (тридцять)
календарних днів з дати підписання
відповідної накладної або виставлення
рахунку-фактури (п.2.1. договору поруки).

Відповідно до п. 3.2. договору поруки
поручитель відповідає перед
кредитором за невиконання боржником
зобов'язань за основним договором
згідно ч.3 ст.554 ЦК України у визначений
сторонами сумі 500,00 грн.

Відповідно до части першої та другої
ст. 553 ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до поручителя з
вимогою №25/08/14-01 від 25.08.2014, в якій
просив в семиденний строк сплатити
суму боргу в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00
коп. шляхом перерахування коштів за
банківськими реквізитами.

Вищезазначена вимога відповідачем-1
отримана 25.08.2014 про, що свідчить підпис
та штамп відповідача-1.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач-1 свої зобов'язання
відповідно до умов договору поруки
щодо виконання зобов'язання
відповідачем-2 та оплати 500,00 грн. не
виконав. Доказів протилежного суду
учасниками судового процесу не надано.

З огляду на викладене, господарський
суд вважає, що позовна вимога про
стягнення з відповідача-1 суми боргу у
розмірі 500,00 грн є правомірною,
обґрунтованою та підлягає задоволенню
у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем-2 своїх грошових
зобов'язань за договором, позивач
просить суд стягнути з відповідача-2
750,08 грн. штрафу з врахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Факт прострочення виконання
відповідачем своїх зобов'язань перед
позивачем щодо оплати вартості
отриманих послуг доведено позивачем
належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку
(штраф, пеню) як грошову суму або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення ним
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми, яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання, або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У випадку порушення покупцем п.3.2. та
п.8.1 договору, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 25%
(двадцяти п'яти) відсотків від
загальної суми заборгованості, а також
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої
суми за кожен день такого прострочення
(п.6.3. договору).

Таким чином, господарський суд дійшов
висновку про правомірність
нарахування штрафу.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок штрафу з врахуванням заяви
про зменшення розміру позовних вимог,
здійснений на підставі п. 6.3 договору,
суд встановив, що він є вірним.

За таких обставин, враховуючи
встановлений судом факт прострочення
відповідачем взятих на себе договірних
зобов'язань із оплати поставлено
позивачем відповідачу-2 товару, позовна
вимога щодо стягнення з відповідача-2
750,08 грн. підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на те, що відповідач не подав
докази, що підтверджують виконанням
ним своїх зобов'язань, оцінюючи наявні
в матеріалах справи документи та
досліджуючи в судовому засіданні
докази, виходячи з вищевикладених
обставин справи, господарський суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги з врахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог є
правомірними, документально
підтвердженими, відповідачами не
спростованими, тому позов підлягає
задоволенню повністю, а саме у сумі

Враховуючи, що спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача-2,
відповідно до ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача-2.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер:
НОМЕР_1) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 500
(п'ятсот) грн. 00 коп. заборгованості.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер: НОМЕР_3) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 0 (нуль)
грн. 31 коп. основного боргу, 750 (сімсот
п'ятдесят) грн. 39 коп. штрафу та 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В.М. Антонова

Повне рішення складено 28.10.2014 року