ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р.
Справа № 911/3314/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України";

до Комунального підприємства
"Києво-Святошинська тепломережа"
Київської обласної ради;

про стягнення 8 968,55 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Жигадло І.Б. (довіреність
№ 42/10 від 30.12.2014 р.);

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства
"Києво-Святошинська тепломережа"
Київської обласної ради про стягнення 8
968, 55 грн. 3 % річних, які виникли у зв'язку
з неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за Договором
про закупівлю природного газу за
державні кошти № 06/10-2980 БО-17 від 27.12.2010
року, яке встановлено рішенням
Господарського суду Київської області
від 18.04.2012 року у справі № 21/029-12.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 04.08.2014 року порушено
провадження у справі № 911/3314/14 та
призначено справу до розгляду на 26.08.2014
року.

19.08.2014 року через канцелярію суду від
відповідача надійшов відзив на позов №
607 від 18.08.2014 року, в якому останій
зазначив, що станом на 24.12.2012 року
основне грошове зобовязання за
Договором виконано в повному обсязі, і
на прострочення такого зобов'язання
вже нараховані 3 % річних, пеня та
інфляційні, додаткове нарахування 3 %
річних свідчить про невиправдане
завищення розміру відповідальності.

В судове засідання, яке відбулось 26.08.2014
року представник відповідача не
з'явився, сторони вимог ухвали від
04.08.2014 року не виконали, у зв'язку з чим
розгляд справи відкладався до 16.09.2014
року.

В судове засідання, яке відбулось 16.09.2014
року представник відповідача повторно
не з'явився, вимог ухвали
Господарського суду Київської області
від 04.08.2014 року не виконав. Розгляд
справи відкладався до 29.09.2014 року.

В судовому засіданні 29.09.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував, посилався на скрутне
матеріальне становище.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані докази,
господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2010 року між ДК "Газ України" (позивач,
Постачальник) та КП
"Києво-Святошинська тепломережа"
Київської обласної ради (відповідач,
Покупець) було укладено Договір про
закупівлю природного газу за державні
кошти № 06/10-2980 БО-17 (далі-Договір),
відповідно до якого Постачальник
зобов'язався поставити Покупцеві
імпортований природний газ, а Покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2 цього Договору.

Відповідно до п. 2.2 Додатку № 1 від 27.12.2010
року до Договору, приймання-передача
газу, поставленого Постачальником
Покупцеві у відповідному місяці
поставки, оформлюється Актом
приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
спожитого газу, його ціна та вартість.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу з урахуванням
вартості транспортування газу
територією України здійснюється на
підставі Акта приймання-передачі газу
(за звітний місяць) до 10 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу (п.
4.1 Договору).

Відповідні обставини щодо порушення
відповідачем умов Договору в частині
своєчасної та в повному обсязі оплати
отриманого природного газу у спірний
період були предметом судового
розгляду в матеріалах справи
Господарського суду Київської області
№ 21/029-12.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 18.04.2012 року (суддя
Ярема В.А.), у справі № 21/029-12 за позовом
Дочірної компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України до Комунального
підприємства "Києво-Святошинська
тепломережа" Київської обласної ради
про стягнення 438 377,41 грн., з яких: 373
285,26 грн. заборгованості, 28 805,68 грн.
пені, 15 254,02 грн. 3% річних та 21 032,45 грн.
інфляційних втрат, встановлено, що на
виконання умов Договору позивач
поставив, а відповідач прийняв у період
з січня по квітень 2011 року природний
газ на загальну суму 976 421,62 грн., що
підтверджується Актами
приймання-передачі природного газу від
31.01.2011 року на суму 310 375,48 грн., від
28.02.2011 року на суму 309 686,90 грн., від
31.03.2011 року на суму 284 166,82 грн., від
30.04.2011 року на суму 72 192,42 грн.

Однак, відповідач своєчасно та в
повному обсязі отриманий природний газ
не оплатив, розрахувався лише частково
на суму 603 136,36 грн., у зв'язку з чим, за
ним виникла заборгованість в сумі 373
285,26 грн., яка було стягнута за рішенням
суду від 29.10.2012 року у справі № 21/029-12.

Також, у зв'язку з простроченням
відповідачем строків оплати
природного газу, судом у справі № 21/029-02
було задоволено позовні вимоги про
стягнення з відповідача 15 254,02 грн. 3%
річних та 21 032,45 грн. інфляційних втрат
в порядку ст. 625 Цивільного кодексу
України та 14 402,84 грн. пені на підставі
п. 7.3.1 Договору.

Таким чином, рішенням суду від 29.10.2012
року у справі № 21/102-12 позовні вимоги
задоволені частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 373 285,26
грн. боргу, 15 254,02 грн. 3% річних (за
період з 11.02.2011 року по 05.03.2012 року), 14
402,84 грн. пені (за період з 06.09.2011 року по
05.03.2012 року, з врахуванням зменшення
розміру пені на 50 %), 21 032,45
грн. інфляційних втрат (за період з
березня 2011 року по січень 2012 року),
8 767,54 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Таким чином, після набрання зазначеним
рішенням законної сили, відповідач був
зобов'язаний виконати встановлене в
судовому рішенні грошове зобов'язання.

Хоча, станом на день звернення до суду
відповідачем сума основного боргу
погашена, однак прострочення сплати є
підставою для застосування до
відповідача відповідальності за
порушення зобов'язання.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
природного газу позивач просить
стягнути з відповідача на підставі та в
порядку ст. 625 Цивільного кодексу
України 3% річних в сумі 8 968,55 грн. за
період 06.03.2012 року по 24.12.2012 року (день
фактичної сплати основної
заборгованості встановленої рішенням
суду № 21/029-12).

Як вбачається з обставин справи №
21/029-12, судом встановлено наявність
заборгованості відповідача в сумі 373
285,26 грн. основного боргу і 3 % річних на
таку заборгованість до стягнення за
період з 11.02.2011 року по 05.03.2012 року, однак
сплата боргу відбулась лише 24.12.2012 року,
тому нарахування 3% річних за період, що
не охоплений рішенням суду у справі №
21/029-12, на суму основного боргу
правомірне за період фактичного
прострочення зобов'язання (з 06.03.2012 року
по 24.12.2014 року).

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до статті 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється: виконанням,
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управненої та
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами. Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 Цивільного кодексу України).

Таким чином, чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
прийняттям судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків (постанова Вищого
господарського суду України від 31.08.2011
року та Інформаційний лист ВГСУ від
17.07.2012 року № 01-06/928/2012).

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Таким чином, позивач правомірно
просить стягнути з відповідача 3%
річних в сумі 8 968,55 грн. за період 06.03.2012
року по 24.12.2012 року (нараховані на суму
основного боргу, яка встановлено
рішенням суду у справі № 21/029-12 і не
охоплені періодом прострочення, який
досліджувався у відповідній справі).

З огляду на викладене, а також
перевіривши розрахунок наданий
позивачем, суд дійшов висновку, що він є
арифметично вірним, а відтак вимога про
стягнення з відповідача 8 968,55 грн. 3%
річних підлягає задоволенню.

Відповідач у наданому суду відзиві по
суті обґрунтованих заперечень не
надав, посилався на невідшкодування
різниці в тарифах та заборгованість
споживачів теплової енергії.

Як наголошує Вищий господарський суд
України, зокрема, в постановах від
11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від
13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20,
зазначення в мотивувальній частині
рішення в обґрунтування висновків про
особливості бюджетного фінансування
державних установ та організацій -
споживачів тепла, а також про наявність
перед відповідачем заборгованості
населення за спожиті послуги з
теплопостачання, визнати законним і
обґрунтованим не можна.

Відповідно до статті 617 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Києво-Святошинська тепломережа"
Київської обласної ради (08150, Київська
обл., Києво-Свфятошинський р-н, м.
Боярка, вул. 50 років Жовтня, 9,
ідентифікаційний код 23576122) на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"(04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827)
8 968 грн. (вісім тисяч дев'ятсот
шістдесят вісім гривень) 55 коп. 3% річних
та 1 827 грн. (одну тисячу вісімсот
двадцять сім гривень) 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 20.10.2014 р.

Суддя
Карпечкін Т.П.