КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2014 р. Справа№ 910/4416/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

за участю представників сторін:

прокуратури: Бєрова О.В. - прокурор
відділу Прокуратури міста Києва, посв.
№ 002634 від 05.09.2012;

від позивачів: 1. не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

2. Білань Л.В. - представник, дов. № 909 від
01.07.2014;

від відповідача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства
"Будівельне управління № 813"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014

у справі № 910/4416/14 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Заступника прокурора
Житомирської області в інтересах
держави в особі Державного агентства
автомобільних доріг України
(Укравтодор) та Публічного
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" в особі Дочірнього
підприємства "Житомирський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"

до Публічного акціонерного товариства
"Будівельне управління № 813"

про стягнення 432 990,70 грн.

Розпорядженнями Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 04.08.2014 та від
06.10.2014 склад колегії суддів для
розгляду апеляційної скарги у справі №
910/4416/13 змінювався.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК
України ухвалами Київського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014, від 27.08.2014 та від 06.10.2014 розгляд
апеляційної скарги у справі № 910/4416/14
відкладався на 27.08.2014, 06.10.2014 та 15.10.2014,
відповідно.

Згідно із ст.ст. 69, 99 ГПК України
розгляд апеляційної скарги у справі №
910/4416/14 було продовжено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі № 910/4416/14 позов
задоволено частково; підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача 351 119,92 грн. основного боргу, 4
215,02 грн. інфляційних втрат, 6 089,29 грн. 3%
річних; підлягає стягненню з
відповідача в дохід Державного бюджету
України 7 228,48 грн. судового збору; в
іншій частині в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що наявними
доказами у справі підтверджено належне
виконання другим позивачем своїх
зобов'язань за договором субпідряду №
241 від 01.09.2010 на суму 358 648,00 грн.; сума
витрат згідно із п. 5.4 договору № 241
склала суму у розмірі 7 528,08 грн.;
відповідач зобов'язаний оплатити
виконані підрядні роботи на суму 351 119,02
грн.; відповідач свої зобов'язання за
договором № 241 у повному обсязі не
виконав, у зв'язку із чим виникла
заборгованість у розмірі 351 119,02 грн.;
строк виконання відповідачем
зобов'язання по сплаті грошових коштів
за виконані підрядні роботи не
встановлений, позивач 10.07.2013 надіслав
відповідачу вимогу про сплату
заборгованості; оскільки факт
виконання капітального ремонту
автодороги Київ-Ковель-Ягодин (на
Люблін) підтверджується відповідними
актами, встановлений строк остаточного
розрахунку сплинув, а доказів оплати
виконаних робіт у повному обсязі суду
не надано, позовна вимога про стягнення
з відповідача основного боргу у
розмірі 351 119,02 грн. підлягає
задоволенню; заступником прокурора
заявлено вимогу про стягнення пені у
розмірі 40 373,28 грн. за період з 01.07.2011 по
30.06.2012, однак, враховуючи ч. 2 ст. 530 ЦК
України правомірним буде нарахування
пені з 22.07.2013 по 22.01.2014, враховуючи те, що
суду не надано права виходити за межі
позовних вимог, вимога в цій частині
задоволенню не підлягає та відсутні
підстави для відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення пені на
підставі ст. 267 ЦК України; оскільки
кінцеві строки оплати за виконані
роботи не встановлені, враховуючи ч. 2
ст. 530 ЦК України, правомірним буде
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат за період з 22.07.2013 по 17.02.2014 (з
урахування нормативних строків
пересилання поштової кореспонденції).

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 20.05.2014 у справі № 910/4416/14
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, порушення та
неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує про відсутність
обов'язку оплатити роботи, оскільки
другий позивач у повному обсязі не
виконав всього комплексу робіт.

Як вважає скаржник, судом першої
інстанції залишено поза увагою приписи
ч. 1 ст. 854 ЦК України та ч. 4 ст. 879 ЦК
України, відповідно до яких, обов'язок
замовника по оплаті робіт виникає
після остаточної здачі виконаних робіт
(збудованого об'єкта), якщо інший
порядок розрахунків не встановлений за
погодженням сторін; відповідно до п. 5.2
договору кінцевий розрахунок
проводиться після завершення усього
комплексу робіт за цим договором та їх
здачі у порядку, що передбачені
договором, однак, позивачем не виконано
всього комплексу робіт, що, в тому
числі, підтверджується відсутністю
кінцевого акту про здачу робіт за
договором, а у відповідача відсутній
обов'язок по оплаті робіт до моменту
надання кінцевого акту; отже, право
позивача у цій справі не є порушеним,
тому провадження має бути припинено, у
зв'язку із відсутністю предмету спору
(п.п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України).

На думку скаржника, позов прокурора
подано в особі самостійних суб'єктів
господарювання, які не є і не можуться
бути органами державної влади, а
відтак, порушення провадження у такій
справі судом першої інстанції було
безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу другий
позивач заперечує проти доводів
апеляційної скарги та зазначає, що
оскільки договором не встановлено
інший строк оплати робіт, відповідна
оплата має бути здійснена підрядником
негайно після прийняття робіт,
незалежно від того, чи пред'явив йому
субпідрядник пов'язану з цим вимогу;
при цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню, починаючи з дня,
наступного за днем прийняття робіт,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору; вважає, що судом
першої інстанції, керуючись ст. 625 ЦК
України, було законно нараховані
інфляційні збитки та 3% річних, але не в
таких розмірах, як визначено у рішенні
Господарського суду міста Києва від
20.05.2014, з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК
України. Також до відзиву додано копії
судових рішень з інших справ.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників прокуратури,
другого позивача, враховуючи доводи
відзиву на апеляційну скаргу, колегія
суддів встановила наступне.

Прокурором подано до суду першої
інстанції позов про стягнення з
відповідача на користь другого
позивача 351 119,92 грн. основного боргу,
суму втрат від інфляції у розмірі 11 609,90
грн., 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання у
розмірі 29 887,60 грн. та пені в розмірі 40
373,28 грн.; судових витрат.

16.04.2014 відповідачем подано до
Господарського суду міста Києва заяву
про застосування строків позовної
давності до вимог про стягнення пені.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.09.2010 між Відкритим акціонерним
товариством "Будівельне управління №
813" та Державним підприємством
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" в особі Філії "Мостова
експлуатаційна дільниця" укладено
договір субпідряду № 241 на виконання
робіт по капітальному ремонту
автомобільної дороги
Київ-Ковель-Ягодин на Люблін, на
ділянці км 208,0 - км 214,0 Житомирської
області.

Відкрите акціонерне товариство
"Будівельне управління № 813"
ідентифікаційний код юридичної особи
01383865 в подальшому було перетворено на
Публічне акціонерне товариство
"Будівельне управління № 813"
ідентифікаційний код юридичної особи
01383865.

16.05.2011 між Дочірнім підприємством
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" в особі філії
"Зарічанська дорожньо-експлуатаційна
дільниця" та відповідачем укладено
додаткову угоду № 1 до договору № 241,
згідно із якою сторони підтвердили та
погодили, що філія "Зарічанська
дорожньо-експлуатаційна дільниця"
Дочірнього підприємства "Житомирський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державної акціонерної
компанії "Автомобільні дороги України"
є законним та повноправним
правонаступником філії "Мостова
експлуатаційна дільниця" Державного
підприємства "Житомирський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" за
договором субпідряду № 241 від 01.09.2010 на
виконання робіт по капітальному
ремонту автомобільної дороги
Київ-Ковель-Ягодин (на Люблін) на
дільниці км 208+000 - км 214+000, Житомирської
області, (міст на км 209+607).

Відповідно до п. 1.1 договору № 241
відповідач, за договором генпідрядник,
доручає, а другий позивач, за договором
субпідрядник, зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
виконати роботи по капітальному
ремонту автомобільної дороги
Київ-Ковель-Ягодин на Люблін, на
ділянці км 208,0 - км 214,0 Житомирської
області міст на км. 209+607, види та обсяги
яких обумовлено в проектно-кошторисній
документації, яка є невід'ємною
частиною даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України
підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи; у цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

Згідно із п. 2.1 договору № 241 договірна
ціна робіт за даним договором
становить 1 729 684,00 грн., у т.ч. 20% ПДВ, що
складає 288 280,66 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору № 241
відповідач проводить розрахунки з
другим позивачем за фактично виконані
роботи на підставі підписаних
сторонами проміжних актів виконаних
робіт - "Актів прийманням виконаних
будівельних робіт" (форма № КБ-2в) та
"Довідки про вартість виконаних
будівельних робіт (форма № КБ-3), згідно
із наказом Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України № 554
від 24.10.2012, але в будь-якому випадку -
після отримання грошових коштів від
замовника та при фінансуванні робіт,
які доручені другому позивачу,
відповідно до даного договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається із доданих до матеріалів
справи довідок про вартість виконаних
підрядних робіт/та витрати/типова
форма № КБ-3 від 24.06.2011, 08.07.2011, 28.12.2011,
30.11.2012, актів приймання виконаних
будівельних робіт типова форма № КБ-2в
від 24.06.2011, 08.07.2011, 28.12.2011, 30.11.2012,
складених та підписаних сторонами за
договором № 241, другим позивачем були
виконані будівельні роботи на суму у
розмірі 358 648,00 грн.

Відповідно до п. 5.4 договору № 241
відповідач при проведенні розрахунків
за даним договором з другим позивачем
утримує 2% від вартості субпідрядних
робіт на покриття витрат відповідача,
пов'язаних із виконанням зобов'язання
щодо забезпечення технічною,
дозвільною та іншою документацією,
координації дій другого позивача при
виконанні робіт, приймання виконаних
другим позивачем робіт та інші.

Із актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № 111 від 30.06.2011 та № 232 від 29.07.2011
вбачається, що вартість генпідрядних
послуг згідно із договором № 241 складає
суми у розмірі 2 713,08 грн. та 8 038,06 грн.,
відповідно.

Таким чином, враховуючи умови п. 5.4
договору № 241 та здійснені сторонами
коригування, взаємозалік, вартість
виконаних робіт, яка підлягала оплаті
відповідачем на користь другого
позивача, склала суму у розмірі 351 119,92
грн.

Оскільки відповідачем не було сплачено
другому позивачу грошові кошти у
розмірі 351 119,92 грн. за виконані роботи
за договором № 241 другий позивач 10.07.2013
надіслав відповідачу лист-вимогу від
09.07.2013 за № 1218 про погашення
заборгованості, що підтверджується
описом вкладення до цінного листа (а.с.
51).

Також у листі-вимозі № 1218 другий
позивач вимагав від відповідача
протягом семи робочих днів з моменту
отримання даної вимоги виконати
обов'язок щодо оплати виконаних робіт.

Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час; боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається із договору № 241,
сторонами не вказано конкретний строк
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором щодо оплати
виконаних робіт за проміжними актами.

Отже, відповідач повинен був сплатити
грошові кошти за виконані другим
позивачем роботи згідно із договором №
241 до 22.07.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу;
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 17.4 договору № 241 сторони
погодили умову про те, що в разі
порушення грошових зобов'язань
(несвоєчасну оплату виконаних робіт,
несвоєчасний перерахунок авансів) при
умові отримання фінансування з
Державного бюджету в повному обсязі
відповідно до плану фінансування
згідно із затвердженими видатками,
відповідач сплачує другому позивачу
пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми
за кожний день прострочення.

У позовній заяві заявлено вимогу про
стягнення пені за актами: за червень
2011р. за період з 01.07.2011 по 29.12.2011, за
липень 2011р. за період з 01.08.2011 по 29.01.2012,
за грудень 2011 за період з 01.01.2012 по
30.06.2012.

Як вже зазначалось, прострочення
відповідачем грошового зобов'язання
почалось з 22.07.2013.

Таким чином, оскільки за період
нарахування пені було відсутнім
порушення відповідача, позовні вимоги
у частині стягнення пені є
неправомірними і задоволенню не
підлягають.

Отже, підстави для застосування
наслідків спливу позовної давності до
вимог про стягнення пені відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок сум
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних, з урахуванням правильного
періоду їх нарахування, а саме: з 22.07.2013,
апеляційний господарський суд вважає
правильними суми інфляційних втрат у
розмірі 4 215,02 грн. та трьох відсотків
річних у розмірі 6 089,29 грн.

Апеляційний господарський суд не
погоджується із доводами апеляційної
скарги, враховуючи викладене та
наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

У п. 5.1 договору № 241 другий позивач та
відповідач погодили умову про те, що
відповідач проводить розрахунки з
другим позивачем за фактично виконані
роботи на підставі підписаних
сторонами проміжних актів виконаних
робіт.

Таким чином, оскільки проміжні акти
виконаних робіт сторонами підписані, у
другого позивача є право, згідно із
умовами договору № 241 на вимогу до
відповідача здійснити оплату
виконаних відповідно до згаданих
актів, робіт, а у відповідача -
відповідно обов'язок здійснити їх
оплату.

Посилання скаржника на умови ч. 1 ст. 854
та ч. 4 ст. 879 ЦК України є
безпідставними, адже цими нормами
передбачена оплата після остаточної
здачі роботи у разі, якщо договором
підряду не передбачена оплата окремих
етапів роботи, та, якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін, однак, умовами
пункту 5.1 договору № 241 погоджено
здійснення оплати окремих етапів на
підставі проміжних актів виконаних
робіт.

Умови пункту 5.2 договору № 241 про
кінцевий розрахунок не позбавляють
другого позивача права на вимогу про
виконання умов пункту 5.1 договору № 241,
тому твердження скаржника про те, що
право позивача не порушене, не
відповідає умовами укладеного
сторонами договору № 241.

Згідно із ст. 121 Конституції України на
прокуратуру покладено функції
представництва інтересів громадянина
або держави у випадках, визначених
законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про
прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ при
виявленні порушень закону прокурор у
межах своєї компетенції має право
звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Статтею 2 ГПК України встановлено, що
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема, прокурорів,
які звертаються до господарського суду
в інтересах держави; прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах; у разі
відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до господарського суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів; інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин; в
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Також, в даному рішенні зазначено, що із
врахуванням того, що "інтереси держави"
є оціночним поняттям, прокурор чи його
заступник у кожному конкретному
випадку самостійно визначає з
посиланням на законодавство, на
підставі якого подається позов, в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних або інших
інтересів держави, обґрунтовує у
позовній заяві необхідність їх захисту
та зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Отже, Заступником прокурора
Житомирської області обґрунтовано
заявлено вказаний позов та вірно
визначено орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах, а
господарським судом першої інстанції
порушено провадження у справі № 910/4416/14
відповідно до норм ГПК України.

Слід зазначити, що твердження другого
позивача про те, що обов'язок
відповідача оплатити виконані роботи
настав наступного дня, після дня
прийняття робіт є таким, що не
відповідає умовам договору, адже
пунктом 5.1 договору № 241 передбачено
розрахунок за фактично виконані роботи
за проміжними актами виконаних робіт, і
така оплата не є кінцевою, як
вбачається із змісту пункту 5.2 цього
договору.

Нормами ч. 1 ст. 837 та ч. 1 ст. 875 ЦК України
передбачено обов'язок замовника
прийняти та оплатити виконану роботу
за договором підряду; прийняти об'єкт
або закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Щодо обов'язку оплати окремих етапів
виконаної роботи, то ця умова
передбачається у договорі (ч. 1 ст. 854 ЦК
України), проте, як вже зазначалось,
сторонами не погоджено строку оплати
окремих етапів виконаних робіт.

Додатковим доказом того, що складення
акту приймання окремих етапів
будівельних робіт не свідчить про
настання наступного дня строку оплати
цих робіт є і та обставина, що акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ 111, № 232 про вартість генпідрядних
послуг згідно із договором № 241, які
підлягають врахуванню при оплаті
етапів робіт, складені вже після дати
складення актів приймання окремих
етапів робіт.

Додані до відзиву копії судових рішень
у інших справах, були прийняті за
результатом розгляду правовідносин за
іншими договорами та за іншими актами
приймання виконаних будівельних робіт,
а згідно із ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, тобто
обставин саме конкретної справи.

Принагідно слід зазначити, що у
розрахунку, доданому до позовної заяви,
на якому наполягає другий позивач,
інфляційні нарахування на суму боргу
нараховані без врахування від'ємних
показників.

Згідно із п. 3.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція; при цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Апеляційний господарський суд не
вбачає порушень та неправильного
застосування господарським судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права.

Скаржник в апеляційній скарзі не
вказав на існування обставин, які б
свідчили про прийняття судом першої
інстанції неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення господарського суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі № 910/4416/14
залишити без змін, апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Будівельне управління № 813" без
задоволення.

2. Справу № 910/4416/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло