м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа №5011-48/4693-2012 16.10.14

За скаргоюДержавного підприємства
"Український державний центр
радіочастот"на дії у справіВідділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві №5011-48/4693-2012за
позовомДержавного підприємства
"Український державний центр
радіочастот"доДержавного підприємства
"Українські спеціальні
системи"простягнення 494 767,81 грн.Суддя
Бойко Р.В.

Представники сторін: Від
позивача:Кононенко О.В.Від відповідача
: Складаний В.А.Від ВДВС:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у господарському суді
міста Києва перебувала справа
№5011-48/4693-2012 за позовом Державного
підприємство "Український державний
центр радіочастот" (надалі - "ДП
"Український державний центр
радіочастот") до Державного
підприємства "Українські спеціальні
системи" (надалі - "ДП "Українські
спеціальні системи") про стягнення
494 767,81 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 14.05.2012 р. у справі №5011-48/4693-2012
позов задоволено повністю, стягнуто з
ДП "Українські спеціальні системи" на
користь ДП "Український державний
центр радіочастот" заборгованість у
розмірі 475 000,00 грн., пеню у розмірі 19
767,81 грн., судовий збір у розмірі 9 895,36
грн. та розстрочено виконання рішення
шляхом зобов'язання відповідача
сплачувати кожного місяця кошти у
розмірі 60 612,29 грн. у період з травня 2012
року по листопад 2012 року та сплатити
кошти у розмірі 80 380,14 грн. у грудні 2012
року.

На виконання вказаного рішення 31.05.2012 р.
видано наказ.

08.10.2014 р. до канцелярії суду надійшла
скарга ДП "Український державний центр
радіочастот" на дії Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
(надалі - "Відділ"), в якій скаржник
просить суд визнати постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
08.09.2014 р. ВП №44648999 незаконною та
зобов'язати Відділ прийняти наказ
господарського суду міста Києва від
31.05.2012 р. у справі №5011-48/4693-2012 до
виконання.

Скарга мотивована тим, що державним
виконавцем було винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
08.09.2014 р. ВП №44648999, оскільки наказ
господарського суду міста Києва від
31.05.2012 р. у справі №5011-48/4693-2012 було
повернуто стягувачу за його заявою.
Відтак, на думку стягувача, дії
державного виконавця в частині
винесення спірної постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження є необґрунтованими та
безпідставними, такими, що порушують
приписи ч. 5 ст. 47 Закону України "Про
виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.10.2014 р. призначено розгляд
скарги ДП "Український державний центр
радіочастот" у справі №5011-48/4693-2012 на
16.10.2014 р.

16.10.2014 р. до канцелярії суду надійшли
письмові заперечення Відділу на скаргу
ДП "Український державний центр
радіочастот", в яких вказано, що у
відповідності до ст.ст. 17, 19, 20, 25, 26, 47
Закону України "Про виконавче
провадження" державним виконавцем
правомірно відмовлено ДП "Український
державний центр радіочастот" у
відкритті виконавчого провадження,
оскільки скаржнику був повернутий
наказ господарського суду міста Києва
від 31.05.2012 р. у справі №5011-48/4693-2012 за його
заявою.

Представник позивача (скаржник) в
судове засідання 16.10.2014 р. з'явилась,
підтримала подану скаргу та просила її
задовольнити.

Представник відповідача (боржника) в
судове засіданні 16.10.2014 р. з'явився,
проти задоволення скарги заперечував.

Представник Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
в судове засідання 16.10.2014 р. не з'явився,
проте у поданих до канцелярії суду
письмових запереченнях просив розгляд
скарги здійснювати без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії органів Державної виконавчої
служби розглядаються господарським
судом, про час і місце якого
повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, заслухавши
пояснення представника позивача
(стягувача) та відповідача (боржника),
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується скарга,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для її розгляду,
господарський суд міста Києва вважає,
що скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
"Про виконавче провадження".

Згідно статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

З наданої Відділом копії матеріалів
виконавчого провадження №33993692
вбачається, що стягувач 23.08.2014 р.
звернувся до державної виконавчої
служби Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві з заявою
про примусове виконання наказу
господарського суду міста Києва від
31.05.2012 р. у справі №5011-48/4693-2012.

26.08.2012 р. державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №33993692.

Пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо є
письмова заява стягувача.

07.03.2014 р. стягувач звернувся до Відділу
з заявою про повернення наказу
господарського суду міста Києва від
31.05.2012 р. у справі №5011-48/4693-2012 без його
виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47
Закону України "Про виконавче
провадження", за наслідками розгляду
якої Відділом було винесено постанову
про повернення виконавчого документа
стягувачеві від 11.03.2014 р. ВП №33993692.

06.09.2014 р. скаржник повторно звернувся до
Відділу з заявою про прийняття
спірного наказу до примусового до
виконання.

Проте, державним виконавцем Відділу
було винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 08.09.2014 р. ВП
№44648999. Дана постанова мотивована тим,
що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою, то
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження.

Суд вважає, таку відмову відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві у прийнятті наказу
від 31.05.2012 р. у справі №5011-48/4693-2012
неправомірною оскільки частиною 5
статті 47 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Отже, наведений у статті 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
припис не містить обмежень для
повторного пред'явлення виконавчого
документа до виконання, крім випадку,
коли строк для пред'явлення документа
до виконання, встановлений ст. 22 даного
Закону, пропущений.

Матеріалами справи підтверджується, що
стягувач повторно подав заяву про
прийняття до примусового виконання
спірного наказу в межах строку,
встановленого ст. 22 Закону України "Про
виконавче провадження".

Положення пункту 7 частини 1 статті 26
вказаного Закону (відмова у відкритті
виконавчого провадження, якщо
виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою)
кореспондується з положеннями пункту 1
частини 1 ст. 49 Закону, якою встановлено,
що виконавче провадження підлягає
закінченню у разі визнання судом
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей
26, 49 Закону України "Про виконавче
провадження" свідчить про те, що
підставою для закінчення виконавчого
провадження є саме заява стягувача про
відмову від примусового виконання
рішення суду, яка має бути визнана
судом, і яка, відповідно, виключає
можливість повторного пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
оскільки за приписами частини 1 ст. 50
даного Закону, завершене виконавче
провадження з наведених підстав не
може бути розпочате знову.

Крім того, при здійсненні державним
виконавцем виконання судового рішення
і встановленні колізії норм Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
виходити із принципу правової
певності, оскільки право на судовий
розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 р.,
було б ілюзорним, якби національна
правова система Високої Договірної
Сторони, яка поважає верховенство
права, дозволяла, щоб остаточне,
обов'язкове до виконання судове
рішення залишалося невиконаним на
шкоду будь-якій із сторін.

Наведена правова позиція викладена у
рішеннях Європейського суду з прав
людини "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997
р., "Бурдов проти Росії" №59498/00 від 07.05.2002
р., "Ясіун`єне проти Литви" №41510/98 від
06.03.2003 р., "Руйану проти Румунії" №34647/97
від 17.06.2003 р.

Учасниками судового розгляду, зокрема
Відділом, не було надано суду доказів,
що стягувачем до органу державної
виконавчої служби була подана заява
про відмову від примусового виконання
рішення суду від 14.05.2012 р. у справі
№5011-48/4693-2012, відтак на думку суду, з
огляду на те, що приписи ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження" є
спеціальними по відношенню до положень
ст. 26 цього Закону стосовно можливості
відкриття виконавчого провадження за
повторним пред'явленням виконавчого
документа до виконання, спірна
постанова Відділу від 08.09.2014 р. ВП №44648999
винесена неправомірно.

Наведений висновок суду відповідає
правовій позиції, викладеній у пункті
9.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" №9 від 17.10.2012 р., згідно з якою
у розгляді скарг на дії органів
Державної виконавчої служби,
пов'язаних з відмовою у відкритті
виконавчого провадження на підставі
пункту 7 частини першої статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження",
господарському суду слід мати на увазі
таке. За змістом пункту 1 частини першої
і частини п'ятої статті 47 та положень
статті 26 в сукупності цих норм
повернення виконавчого документа
стягувачу за його заявою не означає
закриття виконавчого провадження, не
тягне за собою наслідків у вигляді
неможливості розпочати його знову та
не позбавляє стягувача права повторно
звернутися до органу Державної
виконавчої служби за виконанням
судового рішення.

Щодо вимоги скаржника зобов'язати
відділ державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві прийняти наказ
господарського суду міста Києва від
31.05.2012 р. №5011-48/4693-2012 до виконання, то
така вимога задоволенню не підлягає,
оскільки носить умовний характер, адже
пов'язана з подачею стягувачем
оригіналу виконавчого документу та
заяви про його примусове виконання.

В постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" №9 від 17.10.2012 р. вказано, що за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення скарги Державного
підприємства "Український державний
центр радіочастот" на дії відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 86, 1212 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства
"Український державний центр
радіочастот" на дії Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у

м. Києві задовольнити частково.

2. Визнати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Красноштан І.Л. про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 08.09.2014 р. ВП №44648999
недійсною.

3. В іншій частині у задоволенні скарги
відмовити.

Суддя
Р.В. Бойко