ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 р.
Справа № 917/953/13

За позовом Комунального підприємства
Полтавської обласної ради
"Полтававодоканал", 36020, м. Полтава, вул.
П.Комуни, 40-а

до Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", 36008, м. Полтава,
вул. Комарова, 2а

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, 03150, м. Київ, вул.
Димитрова, 24

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Полтавська обласна рада, 36000, м. Полтава,
вул. Жовтнева, 45

про стягнення 9907339,27 грн.

Головуючий суддя
Гетя Н.Г.

Суддя Плотницька
Н.Б.

Суддя Тимощенко
О.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Данілова Н.Н.

від третіх осіб: не з'явились

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Полтавської
області від 22.10.2014 року справу
призначено до розгляду в новому складі
колегії суддів.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
та повідомлено дату складання повного
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 9907339,27 грн.
заборгованості за договором на відпуск
води з комунального водопроводу та
прийом стоків до комунальної
каналізації № 1394 від 30.07.1999 року, в т.ч.
7297365,25 грн. основної заборгованості,
2458438,91 грн. пені та 151535,11 грн. 3% річних.

Позивач повноважного представника в
судове засідання не направив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду даної справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (т. 2,
а.с. - 189).

Представник відповідача надав
письмове пояснення №29/01/953 від 08.10.2014 р.
(т. 2, а.с. - 194-195), з якого вбачається, що
станом на 01.10.2014 р. заборгованість в
сумі 7297365,25 грн., що утворилась за період
з жовтня 2011 р. по травень 2013 р., сплачена
у повному обсязі шляхом проведення
взаємозаліків та надав додаткові
заперечення щодо нарахування пені, 3%
річних та інфляційних втрат.

Треті особи повноважних представників
в судове засідання не направили, хоча
були належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду даної
справи, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (т. 2, а.с. - 191-192)

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, встановив:

30.07.1999 р. між Полтавським обласним
підприємством "Полтававодоканал"
(правонаступником якого є Комунальне
підприємство Полтавської обласної
ради "Полтававодоканал") та Обласним
виробничим комунальним підприємством
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" (правонаступником
якого є Полтавське обласне
комунальне виробниче підприємство
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго") було укладено
Договір № 1394 на відпуск води з
комунального водопроводу та приймання
стічних вод у комунальну каналізацію
(далі - Договір), відповідно до якого
позивач зобов'язувався забезпечувати
відповідача питною водою до місця
приєднання останнього до комунального
водопроводу та приймати стічні води в
комунальну каналізацію в місці
приєднання до неї абонента, який
зобов'язувався проводити розрахунки за
використану воду та отримані послуги
відповідно до умов даного договору.

При цьому сторони, зокрема, узгодили
наступне :

- розрахунки за воду, використану
абонентом, та прийняті від нього стічні
води, здійснюються за
планово-розрахунковими тарифами, що
змінюються відповідно зміни системи
цін у народному господарстві,
щомісячно не пізніше 10 числа,
наступного за місяцем споживання
послуг, відповідно пред'явленого
рахунку. В разі несвоєчасної оплати по
ініціативним дорученням відповідач
повинен нарахувати пеню в розмірі 1% за
кожен день платежу на користь
водоканалу, але не більше 100% загальної
заборгованості (п. 4 Договору);

- претензії щодо неправильної виписки
рахунків (обрахування суми,
тарифікації) пред'являються у
письмовій формі не пізніше 5 днів з дня
вручення рахунку (п. 4.1 Договору);

- договір вступає в силу з дня його
підписання та діє постійно до
пред'явлення однією із сторін відмови
від договору або його перегляду,
Доповнення до договору оформлюються
додатково (п. 10 Договору).

За даними позивача зміни до договору на
момент пред'явлення даного позову та
розгляду справи у суді не вносилися.
Відповідач дану обставину визнає.

Як вбачається з матеріалів справи, при
нарахуванні плати за надані послуги
згідно вказаного договору позивач
керувався Постановою Національної
комісії регулювання ринку комунальних
послуг України №180 від 30.09.2011 р., згідно
якої для КП ПОР "Полтававодоканал з
01.10.2011 року встановлені тарифи на
послуги централізованого
водопостачання та водовідведення для
бюджетних установ в розмірі 12,42 грн. за 1
куб.м. (без ПДВ) та 5.73 грн. за 1 куб.м. (без
(ПДВ) відповідно, та інших споживачів
10,52 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ) та 5,64 грн. за 1
куб.м. (без ПДВ) відповідно.

Позивач листом № 689 від 05.10.2011 р. (а.с. 23)
повідомив позивача про введення в дію
нових тарифів на послуги
водопостачання та водовідведення
згідно постанови Національної Комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України від 30.09.2011 року № 180 "Про
встановлення тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення ПК ПОР
"Полтававодоканал" та виходячи з даних
тарифів позивачем було визначено
вартість наданих послуг та пред'явлено
відповідні рахунки за спожиті послуги
у період з 01.11.2011 р. по 10.05.2013 р. (а.с. 11-92).

Відповідач листом №19/3600 від 04.11.2011 р.(т.1,
а.с-16) повідомив про свою незгоду із
розміром тарифу, відповідно до якого
проводиться оплата за послуги
водопостачання та водовідведення
посилаючись на те, що рішенням
Полтавської обласної ради від 30.05.2008
року при затвердження тарифів на
послуги централізованого постачання
холодної води та водовідведення
Полтавське обласне комунальне
виробниче підприємство теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"
віднесено до І групи споживачів
(населення) і незважаючи на
повідомлення позивача про зміну
тарифів продовжував здійснювати
оплату за тарифами, встановленої для
такої групи споживачів як населення.

За даних обставин, позивач, вважаючи
свої права порушеними, звернувся до
суду з позовною заявою про стягнення з
відповідача за період з 01.11 2011 року по
10.05. 2013 р. 7297 365,25 грн. заборгованості за
послуги водопостачання та
водовідведення.

Крім того, на підставі п. 4 Договору та
ст. 625 ЦК України позивач нарахував та
просить стягнути з відповідача 2458438,91
грн. пені та 151535,11 грн. 3% річних ( в
редакції заяви про зменшення позовних
вимог (т. 2, а.с. 4-5).

Таким чином, загальна сума, заявлена до
стягнення, становить 9 907 339,27 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору про
надання послуг, за яким в силу ст. 901 ЦК
України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.02.2014 р. по
справі № 917/2066/13 зобов'язано комунальне
підприємство Полтавської обласної
ради "Полтававодоканал": припинити дії
по нарахуванню Полтавському обласному
комунальному виробничому підприємству
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" плати за
водопостачання та водовідведення по
тарифу згідно з постановою
Національної комісії регулювання
ринку комунальних послуг України від
30.09.2011 р. № 180 та відновити становище
позивача, що існувало до порушення
права, шляхом нарахування за послуги
водопостачання та водовідведення по
тарифу для категорії споживачів -
населення, а саме відповідно до
постанови Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 61 від 20.01.2011 року з жовтня 2011 року по
лютий 2012 року та по тарифу відповідно
до Постанови Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
соціальних послуг № 112 від 10.02.2012 року з
березня 2012 року по січень 2014 року
включно.

Тобто, нарахування оплати відповідачу
за послуги водопостачання і
водовідведення за період з 01.11.2011 року
по 10.05.2013 р. позивач повинен здійснювати
по тарифу для категорії споживачів -
населення, і згідно з положеннями
частини третьої статті 35
Господарського процесуального кодексу
України цей факт є преюдиціальний і
доказування не потребує.

Таким чином, сума заборгованості, яку
повинен сплатити відповідач за
договором № 1394 на відпуск води з
комунального водопроводу та приймання
стічних вод у комунальну каналізацію
від 30.07.1999 р. за період з 01.11.2011 року по
10.05.2013 р. становить 2013881,80 грн.

Як вбачається матеріалів справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем по вищезазначеному договору
за період з 01.11.2011 року по 10.05.2013 р.
сплачена відповідачем у повному обсязі
шляхом проведення взаємозаліків, що
підтверджується довідкою бухгалтерії
відповідача станом на 01.10.2014 р.,
фінансовими угодами № 200 від 18.06.2014 р. та
№214 від 30.09.2014 р. про зарахування
зустрічних позовних вимог (т. 2, а.с - 180,
198-200).

На підставі викладеного, провадження у
справі в частині стягнення основного
боргу за договором № 1394 на відпуск води
з комунального водопроводу та
приймання стічних вод у комунальну
каналізацію від 30.07.1999 р. за період з
01.11.2011 року по 10.05.2013 р. підлягає
припиненню (п.1-1, ч.1 ст.80 ГПК України).

Відповідачем було подано до суду заяву
№ 29-01/7042 від 12.09.2013 року про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача щодо стягнення з
відповідача заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення в
сумі 183184,31 грн. за 2001-2002 р. (т.2, а.с. - 120).
Дана заява судом відхиляється,
оскільки при вирішенні спору судом
бралась до уваги лише заборгованість
за період з 01.11.2011 р. по 10.05.2013 р.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Судом перевірено методику розрахунку
пені та 3% річних з використанням
калькулятора ІПС "Ліга". За
результатами проведеного перерахунку,
суд задовольняє позовні вимоги про
стягнення 43131,71 грн. 3% річних та 36047,56
грн. пені. В частині стягнення 2422391,352
грн. пені та 108403,40 грн. 3% річних позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33,43,80 (п.1-1), 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава,
вул. Комарова, 2а, ) на
користь Комунального підприємства
Полтавської обласної ради
"Полтававодоканал" (36020, м. Полтава, вул.
П.Комуни, 40-а, ) - 36047,56
грн. пені та 43131,71 грн. 3% річних.

3. Провадження в частині стягнення
2013881,80 грн. основного боргу припинити.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 28.10.2013 р.

Головуючий суддя
Н.Г. Гетя

Суддя
Н.Б. Плотницька

Суддя
О.М. Тимощенко