ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014 р.
Справа № 914/2868/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

За позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
"Залізничнетеплоенерго", м. Львів

про: стягнення 4 637 299,74 грн.

Представники

Від позивача: Вознюк Є.В. - головний ю/к
(Довіреність № 14-167 від 11.06.2014р.)

Від відповідача: Старенький О.С. - юрист
(Довіреність № 10-03 від 14.07.2014 р.)

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки відповідно до ст.ст. 20, 22
ГПК України, зокрема, право заявляти
відводи. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області надійшла позовна
заява Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ до
відповідача - Львівського комунального
підприємства "Залізничнетеплоенерго",
м. Львів про стягнення 4 637 299,74 грн.

Ухвалою суду від 08.082014 р. дана позовна
заява була прийнята до провадження та
призначена до розгляду в судовому
засіданні на 23.09.2014 р. З підстав,
викладених в Ухвалі суду від 23.09.2014 р.
розгляд справи відкладався на 21.10.2014 р.

21.10.2014 р. від відповідача в канцелярію
суду поступив Відзив на позовну заяву
№ 10-1506 від 20.10.2014 р., в якому
зазначається, що Платіжним дорученням
№ 9 від 13.10.2014 р. ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» перерахувало
на рахунок позивача 3 329 882,00 грн., а отже
у повному обсязі виконало зобов'язання
за Договором № 14/2654/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2014 р. Таким
чином зобов'язання відповідача перед
позивачем в частині стягнення
основного боргу є припиненим.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача інфляційних втрат та 3 %
річних, то позов в цій частині ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» заперечує,
вказуючи, що позивач невірно нарахував
інфляційні втрати та 3 % річних. Окрім
цього, за словами відповідача
заборгованість ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» за природний
газ виникла не з вини останнього,
оскільки виникнення боргу обумовлене
невідповідністю фактичних
економічно-обгрунтованих витрат на
виробництво, транспортування і
постачання теплової енергії діючим на
той час тарифам на теплову енергію.
Вартість використаного газу для
виробництва, транспортування і
постачання теплової енергії населенню
у 2012 р. - I півріччі 2014 р. не покривалась
за рахунок діючих тарифів, а різницю
ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримало
лише у 2014 р.

Для надання сторонам можливості подати
додаткові докази у справі в судовому
засіданні 21.10.2014 р. оголошувалася
перерва.

В судовому засіданні 22.10.2014 р.
представник позивача факт погашення
відповідачем заборгованості на суму 3
329 882,00 грн. підтвердив. В частині
стягнення інфляційних втрат та 3 %
річних представник позивача позов
підтримав, просив суд про задоволення
зазначених вимог.

Представник відповідача проти
стягнення інфляційних втрат та 3 %
річних заперечив.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

30.09.2011 р. між сторонами у справі
укладено Договір № 14/2654/11 на
купівлю-продаж природного газу,
відповідно до умов якого позивач взяв
на себе зобов'язання передати у
власність відповідачу у IV кварталі 2011
та у 2012 році імпортований природний газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "НАК "Нафтогаз України") для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а
відповідач у свою чергу зобов'язався
приймати та оплачувати газ на умовах
цього Договору.

Як вбачається із матеріалів справи
умови вищевказаного Договору
сторонами неодноразово змінювались
шляхом підписання Додаткової угоди № 1
від 11.10.2011 р., Додаткової угоди № 2 від
13.01.2012 р., Додаткової угоди № 3 від 19.01.2012
р. та Додаткової угоди № 4 від 27.06.2012 р.

В процесі розгляду справи суд
встановив, що на виконання договірних
зобов'язань позивач за період з липня
по грудень 2012 р. передав відповідачу
природний газ в обсязі 18197,342 тис.м.куб
на загальну суму 23 760 762,45 грн. Факт
передачі природного газу відповідачу
підтверджуються підписаними сторонами
актами приймання - передачі природного
газу, а саме: б/н від 31.07.2012 р. на суму 1 570
123,56 грн.; б/н від 31.08.2012 р. на суму 1 365 139,50
грн.; б/н від 26.11.2012 р. на суму 1 346 069,69
грн.; б/н від 27.11.2012 р. на суму 3 276 962,95
грн.; б/н від 30.11.2012 р. на суму 6 319 133,98
грн.; б/н від 31.12.2012 р. на суму 9 883 036,89
грн.; б/н від 31.12.2012 р. на суму 295,88 грн.

У відповідності до умов п. 6.1. Договору
оплату за газ відповідач зобов'язався
здійснювати виключно грошовими
коштами шляхом 100 % поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ відповідач повинен був
проводити до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як стверджує позивач, договірних
зобов'язань щодо оплати природного
газу відповідач належно не виконував.

Так, стягнення заборгованості за
природний газ, поставлений згідно
Договору № 14/2654/11 від 30.09.2011 р., штрафних
санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних,
нарахованих за період з жовтня по
грудень 2011 р. та з січня по червень 2012 р.
було предметом розгляду у справі
5015/3890/12, за результатами розгляду якої
господарським судом прийнято рішення
від 20.02.2013 р. про часткове задоволення
позову. За природний газ, поставлений
за період з липня по грудень 2012 р. у
відповідача станом на день подання
позову існувала заборгованість в сумі 3
329 882,01 грн.

Розмір 3 % річних та інфляційних втрат,
понесених позивачем внаслідок
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань щодо оплати природного
газу, поставленого за період з липня по
грудень 2012 р. становить 702 154,56 грн. та 605
263,16 грн. відповідно.

Як встановлено в судовому засіданні,
після звернення позивача до суду із
позовом, що розглядається, відповідач
на погашення заборгованості за
спожитий природний газ згідно Договору
№ 14/2654/11 від 30.09.2011 р. сплатив 3 329 882,00
грн., про що свідчить Платіжне
доручення № 9 від 13.10.2014 р. Таким чином,
залишок непогашеної суми основного
боргу становить 0,01 грн.

Нарахованих позивачем інфляційних
втрат та 3 % річних відповідач не
оплатив.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши та
дослідивши докази по справі та
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення частково з наступних
підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи спірні правовідносини виникли
на підставі Договору № 14/2654/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 р., на виконання умов якого
позивач за період з липня по грудень 2012
р. передав відповідачу природний газ в
обсязі 18197,342 тис.м.куб на загальну суму
23 760 762,45 грн. Про факт передачі
природного газу свідчать представлені
суду акти приймання передачі
природного газу із відтисками печаток
та підписами повноважних
представників сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В процесі розгляду справи суд
встановив, що відповідач зобов'язань за
Договором № 14/2654/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011 р. належно не
виконав, вартості отриманого
природного газу у визначені Договором
строки у повному обсязі не оплатив.

Станом на день подання позову сума
основного боргу відповідача за
природний газ, спожитий в липні - грудні
2012 року становила 3 329 882,01 грн. Із
вказаної суми боргу 3 329 882,00 грн.
відповідачем було сплачено 13.10.2014 р., що
підтверджується Платіжним дорученням
№ 9 від 13.10.2014 р. Отже, станом на день
прийняття судом рішення у справі
залишок суми основного боргу ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» перед ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" за Договором № 14/2654/11
від 30.09.2011 р. становить 0,01 грн. Зазначена
сума боргу підлягає стягненню з ЛКП
«Залізничнетеплоенерго».

В частині стягнення 3 329 882,00 грн.
основного боргу провадження у справі
слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
ГПК України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Із врахуванням положень вищенаведених
правових норм, суд, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок
позовних вимог, прийшов до висновку, що
вимоги про стягнення 605 263,16 грн.
інфляційних втрат та 702 154,56 грн. 3 %
річних належить задоволити повністю.
Правильність розрахунку позивача
відповідачем не спростована,
контррозрахунку інфляційних втрат та 3
% річних відповідач суду не надав.

Заперечення відповідача проти позову в
цій частині із посиланням на ст. 614 ЦК
України суд до уваги не приймає,
оскільки відсутність бюджетного
фінансування різниці в тарифах не може
бути підставою для звільнення
відповідача від обов'язку оплати
отриманий природний газ у порядку та
строки визначені Договором.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.
174, 193 ГК України, ст.ст. 509, 516, 525, 526, 599, 610,
612, 625 ЦК України, ст. ст. 4-3, 33, 43, 49, п. 1-1 ч. 1
ст. 80, ст.ст. 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити
частково.

2. Стягнути з Львівського
комунального підприємства
"Залізничнетеплоенерго" (79054, м. Львів,
вул. С. Петлюри, 4а. Ідентифікаційний код
20784943) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6. Ідентифікаційний код
20077720) 0,01 грн. основного боргу, 605 263,16
грн. інфляційних втрат та 702 154,56 грн. 3 %
річних, всього 1 307 417,73 грн.; 73 080,00 грн.
судового збору.

3. В частині стягнення 3 329 882,00 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

Повний текст Рішення виготовлено і
підписано 27.10.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.