м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агенство
нерухомості Топ Груп 5»
До Державного
територіально-галузевого об`єднання
«Південно-Західна залізниця»
Про визнання частково
недійсним п.10.6 договору оренди
Суддя Мельник В.І.
від позивача: не з`явився
від відповідача: Кацедан Л.В.,
довіреність № 2503-НЮ від 01.09.2014
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агенство
нерухомості Топ Груп 5» (далі - позивач)
подало на розгляд господарського суду
міста Києва позов до Державного
територіально-галузевого об`єднання
«Південно-Західна залізниця» (далі -
відповідач) про визнання частково
недійсним п.10.6 договору оренди.
Позовні вимоги позивача мотивовані
тим, що оспорюваний пункт договору не
відповідає нормам чинного
законодавства України.
Ухвалою суду від 14.08.2014р. порушено
призначено розгляд на 15.09.2014 р.
15.09.2014р. позивач подав через канцелярію
суду документи по справі.
11.09.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду відзив на позов.
15.09.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
суті спору, підтримав свої позовні
вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення по суті
Суд відклав розгляд справи на 20.10.2014р.
30.09.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду письмові пояснення по
справі.
20.10.2014р. представник позивача у судове
засідання не з`явився.
Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення по справі,
проти продовження строку вирішення
спору також заперечив.
Суд вирішив відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача.
Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним
териториріально-галузевим об'єднанням
«Південно-Західна залізниця» (далі
Відповідач), та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агенство
нерухомості ТОП ГРУП 5», (далі Позивач),
підписано Договір оренди окремого
індивідуально визначеного майна, що
належить до державної власності
№ПЗ/Лвок Київ-Пас-126608/1110 від 03.09.2012 року,
предметом (п. 1.1) якого передбачено, що
Відповідач передає, а Позивач приймає в
строкове платне користування частину
державного окремого індивідуально
визначеного майна, а саме 3 секції
тимчасової споруди №7 (мала
архітектурна форма) загальною площею
24,75 кв.м. (далі - Майно), розміщене за
адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, що
перебуває на балансі Відокремленого
підрозділу вокзал станції
Київ-Пасажирський Державного
териториріально- галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», вартістю
Майна визначеною згідно з висновком
про вартість майна на 30.04.2012 року 446061,00
гри., що становить 3/4 вартості МАФу в
цілому, що пропорційно фактично
займаній площі.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що він
укладений строком на 2 роки 11 місяців,
що діє з моменту підписання акту
приймання-передавання включно.

У позові позивач посилається на те, що
один з пунктів договору, а саме п. 10.6, не
відповідає нормам чинного
законодавства України , так як даним
пунктом визначено додаткову умову
припинення дії договору, зокрема
визначено, що чинність договору
припиняється внаслідок заяви
орендодавця, при цьому повідомлення
Орендаря повинно відбутися за 30 днів до
бажаної дати припинення Договору, що на
думку позивача є незаконним.

Внаслідок викладеного, позивач подав
на розгляд суду позов, в якому просив
суд визнати недійсним п.10.6 договору №
ПЗ/Лвок Київ-Пас-126608/1110 від 03.09.2012р.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
докази наявні в матеріалах справи,
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.І ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 ЦК України).

Згідно ч.І ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства, аналогічної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у справі № №
14/99пд від 05 жовтня 2010.

Згідно п.2 ст.180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст.759 ІДК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно-у користування за
плату на певний строк; законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" орендою є засноване на договорі
строкове, платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 284 ГК України
істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); строк, на
який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та
умови його повернення або викупу.

Статтею 10 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
(далі - Закон) містить перелік істотних
умов договору оренди.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону укладений
сторонами договір оренди в частині
істотних умов повинен відповідати
типовому договору оренди відповідного
майна.

Частиною З ст. 10 Закону передбачає, що
за згодою сторін у договорі оренди
можуть бути передбачені й інші умови.

Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України
від 10.04.1992 року № 2269-ХІІ "Про оренду
державного та комунального майна"
договір оренди вважається укладеним з
моменту досягнення домовленості з усіх
істотних умов і підписання сторонами
тексту договору.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього кодексу.

Отже, чинним законодавством визначено,
що договір може бути визнано недійсним
лише з підстав, передбачених законом.

Позивач був ознайомлений із умовами
запропонованого відповідачем договору
та в подальшому погоджений ним про що
свідчить підписаний договір оренди
окремого індивідуально визначеного
майна, що належить до державної
власності.

При укладенні договору (умови якого є
предметом даного спору) позивач не
заперечував проти його умов, протокол
розбіжностей не складався, що дає
правові підстави вважати договір
укладеним та чинним (відповідної
правової позиції дотримується Вищий
господарський суд України у справі №
11/5025/914/11 від 16 лютого 2012 р.), більше того
договір виконувався сторонами
протягом 2 років.

Твердження позивача, що п. 10.6 договору в
редакції «чинність договору
припиняється за заявою Орендодавця
повинно відбутися за 30 днів до бажаної
дати припинення Договору» є
незаконним, а отже недійсним, оскільки
суперечить ст. 26 Закону, не
відповідають дійсності, з огляду на
наступне.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 26
Закону одностороння відмова від
договору оренди не допускається, однак
в силу ч. 3 ст. 291 ГК України договір
оренди може бути розірваний за згодою
сторін. На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірваний з підстав, передбачених ЦК
України для розірвання договору найму,
в порядку, встановленому статтею 188
цього Кодексу (такої ж правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 17.01.2007 № 01/158).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України
передбачає, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Укладеним з
позивачем договором передбачено в п. 10.6
міститься відповідне право
Орендодавця на розірвання договору.

А також, ст. 651 ЦК України передбачає як
підставу для зміни або розірвання
договору - односторонню відмову від
договору, якщо таке право надано
договором, така ж норма міститься в ст.
1781 ЦК України.

Отже, зважаючи на викладене вище у
орендодавця - відповідача, було законне
право припинити договір, а саме: таке
право надано договором, який є чинним;
укладеним після досягнення згоди між
сторонами з усіх істотних умов
договору оренди; з дотриманням типової
форми договору оренди, яка затверджена
наказом ФДМУ від 23.08.2000 № 1774.

В той же час не відповідають дійсності
твердження позивача, що ним «не було
порушено жодної з умов передбачених
Договором».

Так, орендарем в квітні 2014 року на
власний розсуд без попередньої згоди
орендодавця в порушення п. 6.3 договору
було проведено технічне переозброєння
орендованого майна, а саме: здійснено
заміну склопакету на захисний ролет
(копія листа від 30.04.2014 № 675 наявна в
матеріалах справи).

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013№ 12 «Про деякі питання
практики застосування

законодавства про оренду (найм) майна»
зі змісту приписів статті 1, частини
другої статті 9, частини другої статті
759, частини третьої статті 760 Цивільного
кодексу України та частини другої
статті 4, частини шостої статті 283
Господарського кодексу України
випливає, що Цивільним кодексом
України встановлені загальні
положення про найм (оренду), а
особливості регулювання майнових
правовідносини, які виникають між
суб'єктами господарювання і пов'язані з
укладенням, виконанням та припиненням
договорів оренди, передбачені
Господарським кодексом України.

В ч. 4 п. 2.6 Постанови ВГСУ № 12 вказано, що
відповідно до статті 638 ЦК України
істотними умовами договору оренди
можуть бути також всі ті умови, щодо
яких за заявою однієї з сторін повинно
бути досягнуто згоди. Згідно з частиною
другою статті 10 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» за згодою сторін у договорі
оренди можуть бути передбачені й інші
умови.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення поданими
суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.
Якщо для вирішення спору має значення
лише частина документа, подається
засвідчений витяг з нього.

Позивачем не були надані суду належні
докази, на підтвердження наявності
підстав, для визнання недійсним пункту
10.6 договору оренди № ПЗ/Лвок
Київ-Пас-126608/1110 від 03.09.2012р., враховуючи
викладене, вимоги позивача про
визнання недійсним п.10.6 договору
оренди № ПЗ/Лвок Київ-Пас-126608/1110 від
03.09.2012р. є такими, що не підлягають
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
згідно ст.49 ГПК України, при відмові в
задоволенні позовних вимог
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

(Повний текст рішення складено: 29.10.2014р.)

Суддя
Мельник В.І.