ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
Справа №917/862/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивач - не з'явився;

відповідач - Семенець А.О.;

1-ша третя особа - ОСОБА_2;

2-га третя особа - Медвідь А.В.;

3-тя третя особа - не з'явився;

4-та третя особа - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.
№2260П/1-35) на рішення господарського
суду Полтавської області від 23.07.14 р. у
справі №917/862/14,

за позовом ТОВ Агрофірма Ольвія", с.
Бовбасівка, Полтавської області,

до Хорольської районної державної
адміністрації, м. Хорол, Полтавської
області,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: 1) ОСОБА_2, с.
Трубайці, Хорольський район,
Полтавської області;

2) Труйбайцівська сільська рада, с.
Трубайці, Хорольський район,
Полтавської області;

3) Держкомзем у Хорольському районі,
м. Хорол, Полтавської області;

4) Фермерське господарство "Медвідь
і Р", с. Трубайці, Хорольський район,
Полтавської області;

про визнання недійсним розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 23.07.2014 р. (суддя
Погрібна С.В.) у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 23.07.2014р. та
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм чинного законодавства.

У судове засідання позивач, 3-тя, 4-та
треті особи не з'явились, надіслали
клопотання, якими просила розглянути
справу за їх відсутності.

Через канцелярію суду третя особа
ОСОБА_2, надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просив залишити рішення
без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідач, Хорольська районна
державна адміністрація, у відзив на
скаргу також рішення суду просила
залишити без змін, скаргу - без
задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників відповідача
та першої третьої особи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та розглянувши справу
у відповідності до вимог ст. 101 ГПК
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, розпорядженням голови
Хорольської районної державної
адміністрації №410 "Про надання в
користування на умовах оренди
земельних ділянок ОСОБА_2 для ведення
фермерського господарства" від 06.12.2012 р.
було надано ОСОБА_2 в користування на
умовах оренди земельні ділянки із
земель запасу Трубайцівської
сільської ради загальною площею 201,53 га
для ведення фермерського господарства
строком на 10 років та надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою.

Розпорядженням голови Хорольської
районної державної адміністрації №445
"Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право користування земельними
ділянкам та надання їх в оренду ОСОБА_2"
від 18.12.2012 р. було вирішено:

- затвердити технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право користування
земельними ділянкам ОСОБА_2 для ведення
фермерського господарства із земель
запасу Трубайцівської сільської ради;

- передати в оренду ОСОБА_2 земельну
ділянку загальною площею 201,5219 га ріллі
строком на 10 років.

На думку позивача, розпорядження №445
голови Хорольської районної державної
адміністрації від 18.12.2012 р. є незаконним
та прийняте з порушенням чинного
законодавства, що і стало підставою для
звернення до суду з позовом про
визнання його недійсним.

Позивач зазначає, що даним
розпорядженням було незаконно
затверджено технічну документацію та
передано ОСОБА_2 в оренду земельну
ділянку загальною площею 201,5219 га ріллі.

Як зазначає позивач, вказана земельна
ділянка використовувалась ним на
умовах Попереднього договору оренди
землі від 25.02.2011 р., укладеного між
Хорольською районною державною
адміністрацією та ТОВ "Агрофірма
"Ольвія".

Як стверджує позивач, по закінченню
строку договору ТОВ "Ольвія" 12.11.2012 р.
направило заяву на адресу Хорольської
районної державної адміністрації з
проханням продовжити строк дії
договору оренди земельної ділянки,
однак відповідачем вказану заяву
розглянуто не було.

На підтвердження даного факту
позивачем надано до матеріалів справи
докази направлення вказаної заяви
рекомендованим листом, який відповідно
до поштового повідомлення було
отримано "гр. ОСОБА_4".

Крім того, матеріали справи містять
клопотання про залучення до матеріалів
справи доказів оплати за оренду землі
за 2011 та 2012 роки за Договором від
25.02.2011р.

Місцевий господарський суд зазначив,
що відповідач стверджує, що заява, на
яку посилається позивач від 12.11.2012р.
згідно журналу "Вхідної кореспонденції
за 2012 рік" до Хорольської районної
державної адміністрації не надходила і
працівника з прізвищем "Прісєкіна",
яким було отримано цінний лист, в
райдержадміністрації немає.

Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

За приписами ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 1 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" місцева державна
адміністрація є місцевим органом
виконавчої влади і входить до системи
органів виконавчої влади. Місцева
державна адміністрація в межах своїх
повноважень здійснює виконавчу владу
на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

До повноважень місцевих державних
адміністрацій в галузі використання
та охорони земель, природних ресурсів і
охорони довкілля п. 2 ст. 21 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" віднесено
розпорядження землями державної
власності відповідно до закону.

Аналогічні приписи містяться в ст. 17
Земельного кодексу України, а саме до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Частиною 3 статті 122 Земельного кодексу
України встановлено, що районні
державні адміністрації на їхній
території передають земельні ділянки
із земель державної власності, крім
випадків, визначених частинами
четвертою і восьмою цієї статті, у
власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для: а) ведення водного
господарства; б) будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини сьомої цієї
статті; в) індивідуального дачного
будівництва.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу
України зазначено, що центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин та його територіальні органи
передають земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади
або органом місцевого самоврядування,
якщо він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Відповідно до приписів ст. 393
Цивільного кодексу України правовий
акт органу державної влади або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу
України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки згідно зі ст. 152
Земельного кодексу України
здійснюється шляхом, зокрема, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. За захистом свого
майнового права та інтересу особа має
право звернутися до суду.

У пункті 2 роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 26.01.2000 р.
№ 02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" зазначено, що
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Позивач посилається на те, що по
закінченню строку договору ТОВ "Ольвія"
12.11.2012 р. направило заяву на адресу
Хорольської районної державної
адміністрації з проханням продовжити
строк дії договору оренди земельної
ділянки, яка була отримана Хорольською
РДА, однак вказану заяву розглянуто не
було. В підтвердження даного факту
позивач посилається на докази
направлення вказаної заяви
рекомендованим листом.

При дослідженні наданих доказів, в
зв'язку з неможливістю встановлення на
штемпелі поштового відділення дати
направлення вищезазначеної заяви,
судом 22.07.2014 р. було здійснено витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта", щодо відстеження
пересилання поштових відправлень.

Як вбачається з даного витягу
відправлення за номером 310 (номер
рекомендованого листа, на який
посилається позивач) було вручене
24.03.2014р., а не 12.12.2012р., як про це
стверджує позивач.

Посилання позивача на докази
перерахування коштів за оренду землі
за 2011 та 2012 роки за Договором від
25.02.2011р. суд першої інстанції не прийняв
в якості доказів, оскільки з вказаних
виписок по розрахунковому рахунку та
платіжних доручень, не вказано за яким
саме Договором ТОВ "Агрофірма "Ольвія"
було перераховано кошти.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що при
прийнятті спірного розпорядження не
було порушено нічиїх прав і
охоронюваних законом інтересів, у
зв'язку з чим позовні вимоги про
визнання недійсним розпорядження
голови Хорольської районної державної
адміністрації №445 від 18.12.2012р. не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Твердження позивача, викладені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає безпідставними, не доведеними
належними доказами, тоді як
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та ухвалене
ним рішення є законним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав
для його скасування та задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 23 липня 2014 року
по справі №917/862/14 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний
17.10.2014 року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.