КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р. Справа№ 910/15405/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Михайловська І.Г. -
представник за дов. №0113-350 від 27.12.2013р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Україна"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 15.08.2014 р.

у справі № 910/15405/14 (суддя:Підченко Ю.О. )

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Україна"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 54 285,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Українська
страхова група" (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Україна" (далі - відповідач)
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 50000,00 грн., заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014р. позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Україна" задоволено. Стягнуто
з Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Україна" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" суму виплаченого
страхового відшкодування (в порядку
регресу) в розмірі 50 000 грн., витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Україна"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 15.08.2014р. у справі
№910/15405/14 та прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Господарський суд міста Києва неповно
з'ясував обставини справи, визнав
обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права.

При цьому, апелянт зазначив, що до
позову не було надано звіту (висновок)
про визначення матеріальної вартості
пошкодженого авто та проведеної
калькуляції, Крім того, відповідач при
визначенні вартості відновлювального
ремонту не врахував коефіцієнт
фізичного зносу транспортного засобу,
який досліджувався.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 19.09.2014 р.
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Україна" було прийнято до
провадження.

08.10.2014р. від відповідача через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату у зв'язку з
неможливістю з'явитися представнику
відповідача у судове засідання.

Розглянувши в судовому засіданні дане
клопотання, колегія суддів дійшла до
висновку, що воно не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України"
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідачем відповідно до
вимог ст.ст. 32, 34 Господарського
процесуального кодексу України не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження неможливості бути
присутнім в судовому засіданні або
забезпечити участь у судовому
засіданні іншого представника.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 15.08.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Україна" - без
задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 11.10.2011р. між
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Українська
страхова група" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Перше
Лізинг Україна" було укладено договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № 28-0199-0157/866
предметом якого є страхування
транспортного засобу "Audi А5", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, рік
випуску 2011.

18.09.2013р. року в м. Києві по бул.
Дружби Народів сталася дорожньо -
транспортна пригода, далі ДПП,
учасниками якої стали, зокрема:

- автомобіль марки "Audi А5",
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням водія ОСОБА_4;

- автомобіль марки "Volvo 940",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_5;

- автомобіль марки "Land Rover",
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
під керуванням водія ОСОБА_6.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП
ОСОБА_5 за ознаками пункту 124 КУпАП
підтверджено постановою Печерського
районного суду міста Києва у справі №
757/21378/13-п від 22.10.2013р., яке в розумінні
вимог статті 35 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для справи.

На підставі рахунку від 19.09.2013р. № 33091912
було складено страховий акт від 24.09.2013р.
№ ДККА-30972, відповідно до якого сума
страхового відшкодування становить
47908,53 грн.; на підставі рахунку від
06.11.2013р. № 33110611 було складено страховий
акт від 07.11.2013р. № ДККА-90972/1, відповідно
до якого сума страхового відшкодування
становить 1778,54 грн.; на підставі рахунку
від 08.11.2013р. № 33110804 було складено
страховий акт від 11.11.2013р. № ДККА-30972/2,
відповідно до якого сума страхового
відшкодування становить 4598,40 грн. З
урахуванням вказаних первинних
документів позивачем виплачено
страхове відшкодування в розмірі 47908,53
грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 25.09.2013р. № 16917, страхове
відшкодування в розмірі 1778,54 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 08.11.2013р. № 20238 та страхове
відшкодування в розмірі 4598,40 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 12.11.2013р. № 20485.

Згідно полісу АС/3943580 наданого МОТОРНИМ
(ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ,
цивільна правова відповідальність
власника транспортного засобу
автомобіля марки "Volvo 940", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, була
застрахована відповідачем з нульовою
франшизою та лімітом по майну в 50 000 грн.
Таким чином, позивач наполягає на
стягненні з відповідача суми
виплаченого страхового відшкодування
в межах ліміту в розмірі 50 000 грн.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, за своєю правовою природою
між сторонами було укладено договір
страхування, сторони досягли всіх його
суттєвим умов, а саме відносно предмету
страхування, дотримали його письмову
форму, визначили суттєві умови, у тому
числі страхову суму, а тому відповідно
до вимог ст. 16 Закону України " Про
страхування", вимог статей 627, 629, 979
Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 181
Господарського кодексу України, він
вважається укладеним.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивівльного
кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою. Таким
чином, за змістом вказаної норми, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципу вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом. Таким
чином, до позивача перейшло в межах
суми 50 000 грн. право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Рішення суду з цивільної справи
(постанова Печерського районного суду
міста Києва у справі №757/21378/13-п від
22.10.2013), що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду в
розумінні вимог статті 35
Господарського процесуального кодексу
України щодо фактів, які встановлені
судом і мають значення для вирішення
спору. Складова шкоди доведена
позивачем, а вина ОСОБА_5 установлена
постановою суду про адміністративне
правопорушення з цивільної справі, і є
фактом, який не потребує доказуванню.

Позивач звертався до відповідача з
заявою про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу від
05.06.2014р. № 579 АПС.

Відповідач в свою чергу суму
страхового відшкодування позивачу не
відшкодував.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, позивачем доведений факт
заподіяння шкоди в розумінні вимог ст.
1166 Цивільного кодексу України, а саме
право регресного відшкодування
виплаченої ним суми в межах ліміту в
розмірі 50 000 грн. на підставі ст. 27
Закону України "Про страхування", ст. 993
Цивільного кодексу України.

Відповідач в розумінні ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України не довів факт того, що шкоду
автомобілю Audi А5", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу його водія, не надав доказів
сплати відшкодування заподіяної шкоди
на користь власника зазначеного
автомобіля, в тому числі докази
відсутності вини у заподіяних
позивачеві шкоди.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне твердження скаржника, що до
позову не було надано звіту (висновок)
про визначення матеріальної вартості
пошкодженого авто та проведеної
калькуляції, Крім того, відповідач при
визначенні вартості відновлювального
ремонту не врахував коефіцієнт
фізичного зносу транспортного засобу,
який досліджувався, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особо, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик терміново, але не
пізніше трьох робочих днів (враховуючи
день отримання письмового
повідомлення про страховий випадок),
зобов'язаний направити аварійного
комісара або експерта на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п. 7.38 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
значення коефіцієнту фізичного зносу
приймається таким, що дорівнює нулю для
нових складників та для складників КТЗ,
строк експлуатації яких не перевищує: 5
років - для легкових КТЗ виробництва
країн СНД; 7 років - для інших легковик
КТЗ

Як вбачається з свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
«Ауді», державний №АА6674КТ, рік випуску
автомобіля - 2011 рік, тобто на момент
скоєння ТДП його експлуатація не
перевищувала вказаний ліміт.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог про відшкодування шкоди в
порядку регресу в розмірі 50 000 грн.,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
15.08.2014р. у справі №910/15405/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Україна" -
задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Україна" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014р. у справі №910/15405/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15405/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк