ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4000/14

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши справу
за позовом Комунального підприємства
«Бучанське управління
житлово-комунального господарства»
Бучанської міської ради до Приватного
підприємства «Вікас»,

представники:

позивача: Борисова І.В. (дор. №541 від
16.05.2014);

відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Комунального підприємства
«Бучанське управління
житлово-комунального господарства»
Бучанської міської ради до Приватного
підприємства «Вікас».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором оренди нерухомого майна
(нежилих будівель, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади міста Буча № 95 від 01.03.2010.

Ухвалою від 17.09.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 30.09.2014.

Ухвалою від 30.09.2014 розгляд справи було
відкладено на 14.10.2014.

В судовому засіданні 14.10.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
у повному обсязі. Відповідач в судове
засідання не з'явився.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 14.10.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

01.03.2010 між Комунальним підприємством
«Бучанське управління
житлово-комунального господарства»
(орендодавець) та Приватним
підприємством «Вікас» (орендар) було
укладено договір оренди нерухомого
майна (нежилих будівель, споруд,
приміщень) комунальної власності
територіальної громади міста Буча № 95,
відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду нежиле приміщення,
будівлю, споруду за адресою Буча,
перелік будинків, для влаштування
обладнання антенних підсилювачів для
кабельного телебачення, площею 10,5 кв.м.

За користування об'єктом оренди
орендар сплачує орендодавцю орендну
плату, розрахунок якої здійснюється на
підставі Методики розрахунку і порядок
використання орендної плати за
користування майном територіальної
громади міста Бучі, місячний розмір
якої з розрахунком орендної плати, що є
невід'ємною частиною цього договору, на
дату підписання становить 420,08 грн.
Розмір орендної плати може бути
змінено на вимогу однієї із сторін у
разі зміни Методики розрахунку
орендної плати та порядку використання
орендної плати, цін і тарифів та в інших
випадках, передбачених законодавством
України. Орендна плата сплачується
орендарем, починаючи з дати підписання
акту приймання-передачі. Останнім днем
сплати орендної плати є дата
підписання сторонами акту
приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди орендодавцеві. Орендна
плата сплачується орендарем незалежно
від наслідків господарської
діяльності орендаря щомісячно не
пізніше 10 числа поточного місяця на
рахунок орендодавця (п.п. 3.1., 3.2., 3.4., 3.5.
договору).

Відповідно до акту прийому-передачі
майна по договору оренди від 01.03.2010
орендодавець передав, а орендар
прийняв в оренду обумовлене договором
майно..

Отже, судом було встановлено, що
позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за договором оренди
нерухомого майна (нежилих будівель,
споруд, приміщень) комунальної
власності територіальної громади
міста Буча № 95 від 01.03.2010.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського
кодексу України, до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендою є засноване на
договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу
України, яка кореспондується зі ст. 283
Господарського кодексу України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.

Статтею 18 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
встановлено, що орендар зобов'язаний
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 29 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна» за
невиконання зобов'язань за договором
оренди, в тому числі за зміну або
розірвання договору в
односторонньому порядку, сторони
несуть відповідальність, встановлену
законодавчими актами України та
договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до акту прийому-передачі
майна по договору оренди від 01.09.2013
орендар повернув орендодавцю майно.

Так, за весь період оренди орендодавцем
було нараховано орендарю орендну плату
на загальну суму 19536,91

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач неналежним чином виконував
свої зобов'язання за договором,
сплачуючи встановлену суму частково,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 2856,03 грн, що підтверджується
копіями банківських виписок з рахунку
позивача, що містяться в матеріалах
справи.

Позивач звертався до відповідача з
досудовим попередженням № 245 від 06.03.2014,
в якому просив погасити існуючу
заборгованість. Вказане попередження
залишено відповідачем без задоволення.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, що кореспондується з ст. 193
Господарського кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відтак, суд вважає вимогу позивача про
стягнення з відповідача суми боргу у
розмірі 2856,03 грн правомірною,
обґрунтованою, документально
підтвердженою, відповідачем належним
чином не запереченою та не
спростованою, а відтак такою, що
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 183,58 грн 3% річних та 790,98
грн пені.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 6.2. договору за
несвоєчасну сплату орендних платежів
орендар сплачує на користь орендодавця
пеню в розмірі 0,5 % від розміру
несплачених орендних платежів за
кожний день прострочення, але не більше
розміру, встановленого законодавством
України.

Перевіривши розрахунок пені та 3%
річних наданий позивачем, суд дійшов
висновку, що він є арифметично не
вірним. Склавши власний розрахунок, суд
встановив, що розмір пені та 3% річних є
більшим ніж заявлено позивачем, проте
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони. З аналізу даної норми
вбачається, що господарський суд не має
права з власної ініціативи виходити за
межі заявлених позовних вимог. А відтак
вказані вимоги підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного
підприємства «Вікас» ()
на користь Комунального підприємства
«Бучанське управління
житлово-комунального господарства»
Бучанської міської ради () 2856,03 грн боргу, 183,58 грн 3% річних та
790,98 грн пені, а також 1827,00 грн судового
збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 29.10.2014.

Суддя
Черногуз А.Ф.