ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.10.14р. Справа № 904/6402/14

За позовом: публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз", м. Київ в
особі філії "Управління сервісного
обслуговування та ремонту імпортної
автотракторної спецтехніки "СІАТ", м.
Боярка Київської області

до відповідача-1: товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Армада ЛТД", м.
Дніпропетровськ

відповідача-2: товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроспейс", м.
Дніпропетровськ

про визнання договору поруки недійсним

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Лисенко С.І., довіреність
№б/н від 14.01.2014р., юрисконсульт І
категорії

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Укртрансгаз" звернулося до
господарського суду із позовом, яким
просить визнати договір поруки
№111112956/ПОР від 02.11.2011 р., укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Армада
ЛТД" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Агроспейс",
недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
серпні 2014р. ПАТ "Укртрансгаз", як
правонаступник ДК "Укртрансгаз" НАК
"Нафтогаз України", дізналося про
укладення між ТОВ "Торговий дім "Армада
ЛТД" та ТОВ "Агроспейс" договору поруки
№111112956/ПОР від 02.11.2011 року, відповідно
до п.1.1. якого поручитель (ТОВ
"Агроспейс") поручається перед
кредитором (ТОВ "Торговий дім "Армада
ЛТД") солідарно відповідати за
виконання ДК "Укртрансгаз" НАК
"Нафтогаз України" зобов'язання, що
визначене п.7.1. договору про закупівлю
товарів за державні кошти №111112955 від
02.11.2011 р., укладеного між ДК
"Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" та
ТОВ "Торговий дім "Армада ЛТД".

Позивач вважає, що договір поруки не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки вчинений
відповідачами без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
ним, у зв'язку з чим є фіктивним, у
відповідності до положень ст. 234 ЦК
України, та повинен бути визнаний судом
недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Положеннями ч.2 ст. 556 ЦК України
передбачено, що до поручителя, який
виконав зобов'язання, забезпечене
порукою, переходять усі права
кредитора у цьому зобов'язанні, у тому
числі й ті, що забезпечували його
виконання.

Наслідком виконання поручителем
зобов'язання, забезпеченого порукою,
згідно п.3 ч.1 ст. 512, ч.2 ст. 556 ЦК України
може бути заміна кредитора у
зобов'язанні, що у відповідності з ч.1
ст. 516 ЦК України здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Умови Договору
про закупівлю товарів за державні
кошти №111112955 від 02.11.2011 р. забороняють
позивачу та відповідачу-1 укладати
договори, які передбачають передачу
прав і обов'язків за цим договором,
третім особам без згоди іншої сторони
договору. Договір поруки укладений без
участі позивача та без його згоди, що
суперечить змісту вказаних норм
законодавства. Позивач позбавлений
можливості виконати свій обов'язок
щодо повідомлення поручителя про
виконання зобов'язання перед
кредитором. У разі неповідомлення
боржником про таке виконання
поручитель матиме право на підставі ч.2
ст. 557 ЦК України стягнути з боржника
всю вартість виконаного, і права
боржника у такій ситуації не будуть
захищені.

Також позивач звертає увагу суду на те,
що договором поруки забезпечується
виконання зобов'язання позивача щодо
розрахунків за договором про закупівлю
товарів за державні кошти виключно у
сумі 1 000,00грн., не зважаючи на те, що ціна
договору становить 1 507 466,93грн.

Відповідач-1, ТОВ "Торговий дім "Армада
ЛТД", проти задоволення позовних вимог
заперечує з тих підстав, що спірний
договір повністю відповідає вимогам
чинного законодавства, законом не
передбачено отримання згоди боржника
на укладення договору поруки. Жодним
нормативним актом не передбачено
обов'язок кредитора повідомляти
боржника про укладення договору поруки
або про намір укласти такий договір.
Укладений договір поруки не порушив
прав боржника та не позбавив його
можливості виконати свої зобов'язання
за основними договорами (договорами
поставки), оскільки ТОВ "Агроспейс"
виступило тільки як солідарний
поручитель боржника перед кредитором -
ТОВ "ТД "Армада ЛТД".

Відповідач-2, ТОВ "Агроспейс", у судове
засідання не з'явився, відзиву на позов
не надав, про дату, час, місце розгляду
справи повідомлений належним чином за
його місцезнаходженням згідно
матеріалів справи.

У судове засідання, яке відбулося
22.10.2014р. представники позивача,
відповідачів-1,2 не з'явилися, про дату,
час, місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

У судовому засіданні 22.10.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2011р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "ТД "Армада ЛТД"
(постачальник) та Дочірньою компанією
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України",
правонаступником якої внаслідок
реорганізації стало публічне
акціонерне товариство "Укртрансгаз"
(п.1.2. Статуту) (покупець), укладено
договір про закупівлю товарів за
державні кошти №111112955, відповідно до
п.1.1. якого постачальник зобов'язується
протягом одного року з моменту
укладання договору згідно заявок
покупця, поставити та передати у
власність (повне господарське
володіння) покупцю товари - "вузли до
машин та устаткування для добудови
промисловості та будівництва (запасні
частини до автотракторної та
спецтехніки)", згідно Специфікації, яка
є невід'ємною частиною договору, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити такі товари.

У відповідності до п.10.1. договору
договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє
протягом одного року з дня його
виконання, в частині гарантійних
зобов'язань та розрахунків до повного
виконання.

02.11.2011р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "ТД "Армада ЛТД"
(кредитор) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Агроспейс"
(поручитель) укладений договір поруки
№111112956/ПОР.

Предметом цього договору є
зобов'язання поручителя перед
кредитором солідарно відповідати за
виконання Дочірньої компанії
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтобаз України" (боржник) за
зобов'язаннями перед кредитором за
договором про закупівлю товарів за
державні кошти №111112955 від 02.11.2011р.
Зобов'язаннями за цим договором є:

- зобов'язання боржника перед
кредитором по сплаті за поставлений
товар у кількості, асортименті, по ціні
та в строки, передбачені умовами
основного договору;

- зобов'язання боржника перед
кредитором по сплаті штрафних санкцій,
пені, 3% річних та інфляційних
відповідно умов договору (п.1.1.
договору).

За умовами пункту 2.1. договору поруки
поручитель відповідає солідарно за
зобов'язаннями боржника перед
кредитором, що випливають із основного
договору. Але в будь-якому випадку
розмір відповідальності не повинен
перевищувати розмір забезпечуваного
зобов'язання, зазначеного в пункті 3.1
цього договору.

Згідно з пунктом 2.2. договору поруки
поручитель цією порукою забезпечує
виконання зобов'язання боржником за
основним договором в повному обсязі.

Поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язання
боржником за основним договором у сумі,
що дорівнює 1 000,00 гривень (п.3.1.
договору).

За змістом пункту 4.1.1. договору поруки
при порушенні боржником зобов'язань
перед кредитором за основним договором
поручитель зобов'язаний виконати за
боржника зобов'язання у 5-ти денний
строк з дня винесення вимоги, у розмірі,
передбаченому п.3.1. договору (1 000,00грн.).

Договір поруки набуває чинності з
моменту його підписання і діє до
повного виконання зобов'язань за
основним договором (пункт 7.1. договору
поруки).

Позивач вважає, що договір поруки
вчинений відповідачами без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися ним, у зв'язку з чим є
фіктивним у відповідності до положень
ст. 234 ЦК України та повинен бути
визнаний судом недійсним в силу ст.ст.
203, 215 ЦК України, проти чого заперечує
відповідач-1, що і є причиною спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 1), особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2), волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3),
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Позивач вважає, що договір, який він
оспорює, не спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, є фіктивним правочином.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України, ст. 234 ЦК
України фіктивний правочин
характеризується тим, що сторони
вчиняють його лише для вигляду, знаючи
заздалегідь, що він не буде виконаний.
При вчиненні фіктивного правочину
учасники мають інші цілі, ніж ті, що
передбачені правочином.

Між тим, зі спірного договору не слідує,
що він не спрямований на реальне
настання правових наслідків.

Наведені позивачем доводи в
обґрунтування його фіктивності не
підтверджені належними і допустимими
доказами і носять характер припущення.

Твердження позивача щодо необхідності
повідомлення боржника про укладання
договору поруки між кредитором і
поручителем спростовуються наступним.

Відповідно до частини першої статті 553
Цивільного кодексу України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до частини другої статті 553
Цивільного кодексу України порукою
може забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Тобто, поручитель несе
відповідальність у тому ж обсязі, що й
основний боржник, якщо в договорі прямо
не зазначене інше.

Тому, обмеження відповідальності
відповідача-2 як поручителя у спірному
договорі поруки сумою у 1 000,00 грн. не є
порушенням приписів частини другої
статті 553 Цивільного кодексу України.
Чинним законодавством України та
умовами оспорюваного договору поруки
не встановлений обов'язок поручителя
чи кредитора попереджати або
повідомляти боржника про укладання
договору поруки в порядку забезпечення
виконання ним зобов'язань перед
кредитором.

Волевиявлення боржника під час
укладання договору поруки не є
істотною умовою договору поруки.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу
України порука створює права для
кредитора та обов'язки для поручителя,
безпосередньо на права та обов'язки
боржника цей вид забезпечення
виконання зобов'язань не впливає,
оскільки зобов'язання боржника в цьому
випадку не встановлюються, не
припиняються, не змінюються.

За змістом пункту 3.16. постанови пленуму
Вищого господарського суду № 11 від
29.05.2013 року "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", у вирішенні спорів про
визнання недійсними договорів поруки
на підставі того, що відповідний
договір укладено без згоди боржника,
господарському суду слід виходити з
такого. Згідно з приписами статей 553, 554
Цивільного кодексу України договір
поруки укладається кредитором і
поручителем за зобов'язанням, яке
забезпечується договором поруки. Що ж
до боржника, то він стороною договору
поруки не виступає, а є учасником у
зобов'язанні, забезпеченому порукою.
Обов'язок кредитора або поручителя за
договором поруки одержувати згоду
боржника на укладення такого договору
законодавством України не
передбачений та не випливає зі змісту
правовідносин поруки. Відповідно
відсутність зазначеної згоди не
порушує й умов дійсності договору
поруки та не є підставою для визнання
його недійсним.

З огляду на викладене правові підстави
вважати спірний договір поруки
фіктивним відсутні.

Відповідно до частини першої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
позивача у сумі 1 218,00 грн.

Керуючись статтями 1, 33, 34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову - відмовити
повністю.

Судові витрати віднести на позивача.

Суддя
Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 23.10.2014р.