КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р. Справа№ 910/13511/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Дмітрієв Р.І., довіреність №
13/2806 від 28.10.2013 року,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Провідна"

на рішення господарського суду м. Києва
від 08.09.2014

у справі №910/13511/14 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна"

до Відкритого акціонерного товариства
"Національна акціонерна страхова
компанія "ОРАНТА"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 4 239, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Провідна"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Відкритого
акціонерного товариства "Національна
акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"
про відшкодування шкоди в порядку
регресу 4 239,80 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 08.09.2014 року у справі №910/13511/14 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Провідна"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 року у справі №910/13511/14
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

21.12.2011 р. між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Провідна", та ОСОБА_3 укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту №06/0614058/1005/11, відповідно до
якого було застраховано майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом -
"HYUNDAI ACCENT", державний номер НОМЕР_1.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України
"Про страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу
України, страхування - це діяльність
спеціально уповноважених державних
організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України, предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про
страхування" встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України "Про страхування"
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування", є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до постанови Солом'янського
районного суду м. Києва від 17.08.2012 р.,
03.08.2012 р. у м. Києві на бульв. І. Лепсе, 65
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля "HYUNDAI ACCENT",
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3 та автомобіля "Acura", державний
номер НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_4
внаслідок вчинення останнім
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України.

При цьому, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено застрахований у Приватному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "Провідна" автомобіль "HYUNDAI
ACCENT", державний номер НОМЕР_1.

Отже, положеннями ст. 988 Цивільного
кодексу України встановлено, що
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про страхування" страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до Звіту № 1233/КВ1 від 17.08.2012
р. про оцінку вартості (розміру)
збитків, спричинених пошкодженням
транспортного засобу, розмір збитків,
завданих пошкодженням автомобіля "HYUNDAI
ACCENT", державний номер НОМЕР_1 склала 4
361,69 грн.

26.09.2012 р. позивачем було складено
страховий акт №1001/06/36546/S/84529, згідно
якого виплата страхового
відшкодування складає 4 239, 80 грн.

Згідно платіжного доручення №0048447 від
28.09.2012 р. позивачем було виплачено
страхове відшкодування у розмірі 4239, 80
грн.

28.08.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу вих. № 04-09/13386.

Листом вих. № 09-02-11/21765 від 02.10.2013 р.
відповідачем направлено відповідь на
регресну вимогу, у якій зазначено про
відсутність правових підстав для
здійснення виплати страхового
відшкодування у зв'язку із тим, що
позивачем було пропущено 1-річний строк
звернення до відповідача із
відповідною заявою.

Вказана обставина стала підставою для
звернення позивача до суду із
відповідними позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для здійснення
виплати страхового відшкодування у
зв'язку тим, що позивачем було
пропущено 1-річний строк звернення
до відповідача із відповідною заявою.

Колегія суддів вважає такий висновок
необґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом статті 993 Цивільного кодексу
України та статті 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 990 Цивільного
кодексу України страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Статтею 991 Цивільного кодексу України
та статтею 26 Закону України "Про
страхування" передбачено підстави для
відмови страховика у здійсненні
страхових виплат або страхового
відшкодування, зокрема, у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків.

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 989 Цивільного кодексу України на
страхувальника покладено обов'язок
повідомити страховика про настання
страхового випадку у строк,
встановлений договором.

У пункті 2 оглядового листа Вищого
господарського суду України від 14.01.2014
№ 01-06/15/2014 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
правовідносин страхування" зазначено,
що: " Зі змісту пункту 5 частини першої
статті 989, статті 991 ЦК України та статті
26 Закону України "Про страхування"
вбачається, що для вирішення питання
щодо виплати страхового відшкодування
правове значення має факт повідомлення
страховика про настання страхового
випадку в строк, який дає страховику
можливість дослідити обставини
випадку і дійти висновку про визнання
його страховим випадком чи про відмову
в цьому.

Страховик отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування за
договором майнового страхування та не
зобов'язаний звертатися безпосередньо
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування. Таке
право страховика, враховуючи висновок,
наведений у рішенні Конституційного
Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, може
бути реалізоване шляхом подання
відповідного позову до суду.

Правова позиція з вказаного питання
викладена в постанові Верховного Суду
України від 28.08.2012р. № 3-38гс12 у справі №
23/279, яка в силу статті 11128 ГПК України є
обов'язковою для всіх судів України".

За таких обставин, посилання
відповідача на приписи підпункту 37.1.4.
пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно з яким неподання заяви
про страхове відшкодування впродовж
одного року з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди є
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування за цим
Законом, є безпідставним.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що вимоги позивача про
відшкодування шкоди в порядку регресу
4239,80 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Рішення господарського суду м. Києва
від 08.09.2014 року у справі №910/13511/14 про
відмову у позові підлягає скасуванню
повністю.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва
від 08.09.2014 року у справі №910/13511/14
скасувати повністю.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА" (02081, м. Київ,
вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" (03049, м. Київ, пр.
Повітрофлотський, буд. 25, ) 4239,80 грн. (чотири тисячі двісті
тридцять дев'ять гривень 80 копійок)
шкоди в порядку регресу, 1827,00 грн. (одну
тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00
копійок) витрат по сплаті судового
збору.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА" (02081, м. Київ,
вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" (03049, м. Київ, пр.
Повітрофлотський, буд. 25, ) 913,50 грн. (дев'ятсот тринадцять
гривень 50 копійок) судового збору за
перегляд рішення апеляційною
інстанцією.

Виконання вимог даної постанови
доручити господарському суду м.
Києва.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
В.В. Шапран

С.І. Буравльов