м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Київської міської філіїдо Будинку
соціального піклування Головного
управління соціального захисту
населення Київської міської державної
адміністраціїпро стягнення 3138,95
грн.Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача:Василенко В.М. (дов. від
11.12.2013 року )Від відповідача:Мельничук
Ю.Л. (дов. від 19.01.2014 року)ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості, у зв'язку з неналежним
виконанням умов договору про надання
30.01.2003 та договору про надання послуг
ADSL-підключення до мережі Інтернет у
загальному розмірі 2788,80 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 29.09.2014 порушено провадження у
розгляду на 15.01.2014.
В судове засідання 15.10.2014 прибули
представники позивача та відповідача,
дали пояснення по справі.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти суми основного боргу
не заперечував, проте письмово відзиву
на позовну заяву відповідно до
приписів ст. 59 ГПК України не надав.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено протокол
згідно статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у справі було укладено
договір № про надання послуг з
електрозв'язку від 30.01.2003 з Додатками та
договір № про надання послуг
ADSL-підключення до мережі Інтернет від
09.04.2009 (далі - договори).

Відповідно Договору про надання
телекомунікаційних послуг,
підприємство зв'язку (позивач) надає
телекомунікаційні послуги,
перераховані у Додатку 1 і безкоштовні
послуги, перераховані у додатку 2.

Відповідно до п. 4.1. Договору, послуги,
які надаються підприємством зв'язку,
оплачуються за тарифами, затвердженими
згідно з чинним законодавством.
Споживач сплачує послуги
електрозв'язку за спільно погодженою
системою оплати з поданням
розрахунків.

Згідно п. 4.2 Договору споживач сплачує
послуги електрозв'язку за спільно
погодженою системою оплати з поданням
рахунків.

Відповідно до п.4.3 Договору, споживач
повинен вчасно оплачувати послуги.

Пунком 4.5 Договору зазначено, що
розрахунки за фактично отримані в
кредит телекомунікаційні послуги за
кожний попередній місяць проводяться
споживачем протягом десяти днів з дня
отримання рахунка, але не пізніше 20-го
числа місяця, наступного з
розрахунковим.

Відповідно до Договору про надання
послуги ADSL-підключення до мережі
Інтернет, Укртелеком (позивач) надає
споживачу (відповідачу) на платній
основі послугу доступу до мережі
Інтернет шляхом підключення до порту
вузла Інтернет Укртелекому по
абонентській лінії за допомогою
обладнання ADSL, динамічної, або
постійної ІР-адреси, та інші додаткові
послуги Інтернет, які споживач може
самостійно замовити через Систему
самообслуговування.

Згідно п. 5.1 Договору розрахунок
вартості послуги здійснюється
щомісячно на підставі діючих тарифів і
залежить від обраного споживачем
тарифного плану.

Відповідно до п. 5.3.Договору, Укртелеком
виставляє єдиний рахунок на оплату
телекомунікаційних послуг. Споживач
проводить оплату за надану послугу
щомісяця до 20-гочисла поточного місяця,
на підставі рахунків Укртелекому,
виставлених до 10-го числа поточного
місяця, що наступає за звітнім.

У п. 5.8. Договору зазначено, що якщо
протягом 5-ти днів рахунок не
опротестований, то він вважається
прийнятим до сплати.

Так, залученими до матеріалів справи
копіями рахунків та рахунків-актів, з
додатками та розшифровкам наданих
послуг до них, підтверджується надання
Позивачем Відповідачу обумовлених
Договором телекомунікаційних послуг
та послуг ADSL-підключення до
мережіІнтернету період з жовтня 2013
року по травень 2014 року, заборгованість
по оплаті яких станом на день розгляду
справи складає 2788,80 грн., та є
непогашеною на даний час.

При цьому, матеріали справи не містять
доказів наявності у Відповідача до
Позивача претензій щодо якості та/або
обсягів наданих Позивачем Відповідачу
телекомунікаційних послуг по Договору
у вказаний період, як підстави несплати
заборгованості.

Відповідач не заперечує проти
отримання послуг наданих позивачем.

Таким чином судом встановлено факт
наявності порушень відповідачем
взятих на себе господарських
зобов'язань. Враховуючи положення
договору № про надання послуг з
електрозв'язку від 30.01.2003 та договору №
про надання послуг
ADSL-підключення до мережі Інтернет від
09.04.2009, норми діючого законодавства й
встановлені обставини справи, суд
приходить до висновку про належне
виконання позивачем зобов'язань, що
виникли за вказаними договорами та про
їх порушення з боку відповідача в
частині своєчасної та повної оплати
отриманих послуг: у розмірі 2788,80 грн., що
були надані з жовтня 2010 року по травень
2014 року.

Отже, внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Крім того, до спірних правовідносин
сторін судом застосовуються положення
Закону України "Про телекомунікації"
від 18.11.2003 із змінами та доповненнями, а
також Постанови Кабінету Міністрів
України від 09.08.2005 № 720 „Про
затвердження Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг ".

Відповідно до ст.ст.33, 36, 63 даного Закону
послуги операторами зв'язку всіх форм
власності надаються споживачам згідно
з чинним законодавством, умовами
відповідної ліцензії та договору між
споживачем і оператором, а також за
умови дотримання споживачем правил
користування мережами зв'язку і оплати
замовленої споживачем
телекомунікаційної послуги.

Пунктом 5 ст. 33 Закону України „Про
телекомунікації" передбачено, що
споживач зобов'язаний виконувати умови
договору про надання
телекомунікаційних послуг у разі його
укладення, у тому числі своєчасно
оплачувати отримані ним
телекомунікаційні послуги. Аналогічні
вимоги викладені в п.33-40 Правил надання
та отримання телекомунікаційних
послуг.

Отже, факт несплати відповідачем
позивачу винагороди за отримані
послуги належним чином доведений, а
також доведений обов'язок відповідача
оплатити позивачу винагороду за
отримані послуги, що дає суду підстави
задовольнити позов позивача в частині
стягнення з відповідачаосновного
боргу в сумі 2788,80 грн.

Дії відповідача є порушенням грошових
зобов'язань, тому є підстави для
застосування встановленої договором
та законодавством відповідальності.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню в сумі 65,55
грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Стаття 627 ЦК України вказує, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності
та справедливості.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Матеріалами справи доведено, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору.

Позивачем правомірно заявлена вимога
про стягнення пені за неналежне
виконання умов договору.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу
України, ст. 233 Господарського кодексу
України, ст. 551 Цивільного кодексу
України та п. 3 статті 83 чинного
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, що приймає
рішення, має право у певних випадках
(якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора) зменшувати розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання; це
ж питання врегульовано і в роз'ясненні
Вищого арбітражного суду України від
29.04.1994 № 02-5/293 "Про деякі питання
практики застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань".

Враховуючи ступінь виконання
зобов'язань, причини неналежного
виконання зобов'язання, об'єктивно
оцінив всі надані сторонами докази
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань, враховуючи що
відповідач є неприбутковою
організацією та покликаний захищати
інтереси соціально незахищених верств
населення, господарський суд вважає за
можливе зменшити розмір пені, яка
підлягає стягненню з відповідача, який
порушив зобов'язання по договору, до 1
грн. В решті частини стягнення пені суд
відмовляє з підстав вищезазначених.

Також, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договорами позивач
просить суд стягнути з відповідача
понесені позивачем витрати пов'язані з
інфляцією в сумі 257,14 грн. та 3% річних в
розмірі 27,46 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

З огляду на вищевикладене, суд
погоджується з розрахунком індексу
інфляції у розмірі 257,14грн. та 3% річних у
розмірі 27,46 грн.. наданим позивачем і
вважає його обґрунтованим.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору, пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
статтями 15, 253, 254, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612 ЦК
України, статтею 193 ГК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Київської міської філії
публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" задовольнити частково.

2. Стягнути з Будинку соціального
піклування Головного управління
соціального захисту населення
Київської міської державної
адміністрації (03061, м. Київ, вул.
Суздальська, 4/6, ідентифікаційний код
26267545) на користь публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Київської міської філії
публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (01033, м. Київ, вул. Горького,
40, ідентифікаційний код 01189910) основну
суму боргу у розмірі 2788 (дві тисячі
сімсот вісімдесят вісім) грн. 80 коп.,
інфляційні збитки у розмірі 257 (двісті
п'ятдесят сім) грн. 14 коп., три відсотки
річних у розмірі 27 (двадцять сім) грн. 46
коп., пеню в сумі 1(одна) грн. 00 коп. та
судовий збір у розмірі 1788 (одна тисяча
сімсот вісімдесят вісім) грн. 84 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
23.10.2014