м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомНаціональної комісії, що
здійснює державне регулювання ринків у
сфері фінансових послугдоПублічного
акціонерного товариства «Національний
депозитарій»за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
сторонівідповідачаФонду державного
майна України прозобов'язання
звільнити приміщенняГоловуючий суддя
Судді: Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача:Коваленко С.П., Саакян
Н.І.від відповідача:Панченко О.В.від
третьої особи:Васильківська
В.Є.ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання ринків у сфері
фінансових послуг (надалі - «Комісія»)
звернулася до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Національний
депозитарій» (надалі - «Товариство»)
про зобов'язання звільнити приміщення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
зв'язку з припиненням дії договору
оренди нежитлового приміщення №41 від
25.11.2003 р., підстави для перебування
Товариства у приміщенні другого та
третього поверхів у будинку №3 по вул.
Б. Грінченка в м. Києві відсутні, у
зв'язку з чим позивач просить
зобов'язати відповідача звільнити таке
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.07.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
18.08.2014 р. представником відповідача
надано відзив на позовну заяву, в якому
відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував з огляду на те, що
договір оренди нежитлового приміщення
№41 від 25.11.2003 р. станом на момент
звернення позивача до суду є чинним, а
відтак відсутні підстави для
звільнення ним спірного приміщення.
В судовому засіданні 18.08.2014 р. судом
оголошувалась перерва до 08.09.2014 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. вирішено здійснювати
складі трьох суддів.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 08.09.2014 р. для
здійснення колегіального розгляду
справи визначено наступних суддів:
Босий В.П. (головуючий), судді Полякова
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів, залучено
до участі у справі Фонд державного
майна України в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача,
розгляд справи призначено на 06.10.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 06.10.2014 р. справу
колегії суддів у складі: Босий В.П.
(головуючий), судді Полякова К.В.,
Літвінова М.Є., у зв'язку з перебуванням
судді Цюкало Ю.В. на лікарняному.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів та
призначено до розгляду на 13.10.2014 р.
Представники позивача в судове
засідання з'явилися, вимоги ухвал суду
виконали, позовні вимоги підтримали у
В судове засідання представник
відповідача з'явилася, надала
пояснення по суті спору, проти
задоволення позовних вимог
заперечувала з огляду на викладені у
відзиві на позовну заяву обставини.
Представник третьої особи в судове
засідання явилася, надала письмові
пояснення по суті спору, вказала на
відсутність договірних правовідносин
між Фондом державного майна України та
відповідачем стосовно оренди спірного
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2003 р. між Національним депозитарієм
України (Товариством) (орендар) та
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України
(орендодавець) було укладено договір
оренди нежитлового приміщення №41
(надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду приміщення другого та
третього поверхів у будинку №3 по вул.
Б. Грінченка, загальною площею 1 061,1 кв.м,
та вартістю, визначеною згідно
експертної оцінки, здійсненої
орендодавцем. Приміщення передаються
для розміщення центрального офісу
Національного депозитарію України.

За змістом п. 2.1 Договору орендар
вступає у користування приміщеннями
після підписання сторонами цього
договору та акту приймання-передачі
приміщень.

Згідно з п. 10.1 Договору цей договір
вступає в силу з дати його підписання і
дійсний впродовж терміну дії частини
другої пункту першого розпорядження
Кабінету Міністрів України №601 від
13.10.2003 р.

Відповідно до п. 10.3 Договору
взаємовідносини сторін, не
врегульовані чим договором,
регулюються чинним законодавством
України та Законом України «Про оренду
державного та комунального майна».

25.11.2003 р. на виконання умов Договору
орендодавець передав, а орендар
прийняв в оренду приміщення, що
підтверджується актом
прийому-передачі приміщень загальною
площею 1 061,1 кв.м. на 2-му та 3-му поверхах
будинку №3 по вул. Б.Грінченка.

08.02.2014 р. було проведено державну
реєстрацію припинення юридичної особи
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України, про
що внесено запис до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Спір у справі виник у зв'язку з
наявністю, на думку позивача, підстав
для звільнення відповідачем займаних
приміщень.

Зокрема, підставою для зобов'язання
відповідача звільнити приміщення по
вул. Б. Грінченка в Києві позивач вказує
на припинення дії Договору, а також
відсутність будь-яких інших правових
підстав для його перебування у таких
приміщеннях.

Договір є договором оренди
комунального майна, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 58 Цивільного кодексу України,
Глави 30 Господарського кодексу України
та Законом України «Про оренду
державного та комунального».

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За змістом п. 2.1 Договору орендар
вступає у користування приміщеннями
після підписання сторонами цього
договору та акту приймання-передачі
приміщень.

25.11.2003 р. на виконання умов Договору
орендодавець передав, а орендар
прийняв в оренду приміщення, що
підтверджується актом
прийому-передачі приміщень загальною
площею 1 061,1 кв.м. на 2-му та 3-му поверхах
будинку №3 по вул. Б.Грінченка.

Згідно з п. 10.1 Договору цей договір
вступає в силу з дати його підписання і
дійсний впродовж терміну дії частини
другої пункту першого розпорядження
Кабінету Міністрів України №601 від
13.10.2003 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України
«Про оренду державного так
комунального майна» договір оренди
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено;
приватизації об'єкта оренди орендарем
(за участю орендаря); банкрутства
орендаря; загибелі об'єкта оренди;
ліквідації юридичної особи, яка була
орендарем або орендодавцем.

Частиною 2 статті 781 Цивільного кодексу
України визначено, що договір найму
припиняється у разі ліквідації
юридичної особи, яка була наймачем або
наймодавцем.

Ліквідація юридичної особи свідчить
про припинення останньої і за
загальним правилом служить причиною
припинення зобов'язань за її участю. У
випадку ліквідації юридичної особи
відбувається зміна власника речі і, на
відміну від переходу права власності в
порядку правонаступництва, тягне за
собою припинення договору найму
(оренди).

Суд відзначає, що хоча пункти Договору
не містять випадку припинення його дії
внаслідок ліквідації орендодавця,
вказаний випадок передбачений
приписами Цивільного кодексу України
Закону України «Про оренду державного
так комунального майна», а за змістом п.
10.3 Договору взаємовідносини сторін, не
врегульовані чим договором,
регулюються чинним законодавством
України та Законом України «Про оренду
державного та комунального майна».

Таким чином, однією із підстав для
припинення дії Договору чинним
законодавством України визначено
ліквідацію юридичної особи, яка була
орендодавцем.

Указом Президента України №1069/11 від
23.11.2011 р. «Про ліквідацію Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України»
орендодавця за Договором було
ліквідовано.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 59 Господарського
кодексу України припинення діяльності
суб'єкта господарювання здійснюється
шляхом його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або
ліквідації - за рішенням власника
(власників) чи уповноважених ним
органів, за рішенням інших осіб -
засновників суб'єкта господарювання чи
їх правонаступників, а у випадках,
передбачених цим Кодексом, - за
рішенням суду; скасування державної
реєстрації позбавляє суб'єкта
господарювання статусу юридичної
особи і є підставою для вилучення його
з державного реєстру; суб'єкт
господарювання вважається
ліквідованим з дня внесення до
державного реєстру запису про
припинення його діяльності; такий
запис вноситься після затвердження
ліквідаційного балансу відповідно до
вимог цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 104 Цивільного кодексу
України передбачено, що юридична особа
є такою, що припинилася, з дня внесення
до Єдиного державного реєстру запису
про її припинення.

Статтею 33 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» передбачено, що
юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 6 ст. 39
вказаного Закону дата внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи є датою
припинення юридичної особи.

Як вбачається із матеріалів справи,
08.02.2014 р. було проведено державну
реєстрацію припинення юридичної особи
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України, про що
внесено запис до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №5021200, що
підтверджується повідомленням відділу
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
Шевченківського району реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві.

Таким чином, з 08.02.2014 р. орендодавець за
Договором (Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України) припинився як юридична особа,
а відтак за змістом норм чинного
законодавства України припинилися всі
правовідносини за його участю.

При цьому, правонаступника за правами
та обов'язками Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України ні Указом Президента України
№1069/11 від 23.11.2011 р., ні будь-яким іншим
актом уповноваженого органу визначено
не було.

Статтею 609 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється ліквідацією юридичної
особи (боржника або кредитора), крім
випадків, коли законом або іншими
нормативно-правовими актами виконання
зобов'язання ліквідованої юридичної
особи покладається на іншу юридичну
особу, зокрема за зобов'язаннями про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що з моменту ліквідації
юридичної особи-орендодавця Договір є
припиненим на підставі ч. 2 ст. 781
Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 26
Закону України «Про оренду державного
так комунального майна».

Твердження відповідача про те, що
оскільки термін дії частини другої
пункту першого розпорядження Кабінету
Міністрів України №601 від 13.10.2003 р. не
закінчився, а відтак не закінчився
строк дії Договору судом відхиляються
з огляду на таке.

За системним аналізом приписів ст. 26
Закону України «Про оренду державного
так комунального майна», договір
оренди припиняється у разі настання
випадків, визначених такою статтею,
зокрема: закінчення строку, на який
його було укладено; приватизації
об'єкта оренди орендарем (за участю
орендаря); банкрутства орендаря;
загибелі об'єкта оренди; ліквідації
юридичної особи, яка була орендарем або
орендодавцем.

Тобто, договір оренди державного або
комунального майна припиняється на
підставі тієї із викладених обставин,
яка настала раніше.

Суд відзначає, що в даному випадку
обставина припинення юридичної особи
орендодавця за Договором настала
раніше, ніж закінчився строк його дії,
що в будь-якому випадку згідно ч. 2 ст. 781
Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 26
Закону України «Про оренду державного
так комунального майна» має наслідком
припинення спірного Договору.

Крім того, твердження відповідача про
те, що з моменту переходу спірного
нерухомого майна на баланс позивача,
він став орендодавцем за Договором є
безпідставним з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу
України у разі зміни власника речі,
переданої у найм, до нового власника
переходять права та обов'язки
наймодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про оренду державного так
комунального майна» у разі зміни
власника майна, переданого в оренду, до
нового власника переходять права і
обов'язки за договором оренди. Сторони
можуть встановити в договорі оренди, що
в разі відчуження власником об'єкта
договір оренди припиняється.

Тобто, за змістом вказаних норм, права
та обов'язки орендодавця за договором
оренди майна можуть перейти до іншої
особи у випадку набуття нею права
власності на таке майна.

Як вбачається із матеріалів справи,
розпорядженням Кабінету Міністрів
України №811-р від 24.10.2012 р. будівлю по
вул. Бориса Грінченка, 3 у м. Києві було
віднесено до сфери управління Комісії.

Відтак, власником спірного нерухомого
майна як на момент укладення Договору,
так і на момент припинення його дії
була держава, а передання його до сфери
управління позивача не свідчить про
виникнення у нього права власності на
таке майно, що виключає можливість
застосування у даному випадку приписів
ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду
державного так комунального майна».

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

Таким чином, за приписами ч. 1 ст. 785
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» у разі
припинення дії договору оренди,
відповідач втрачає статус орендаря і, у
нього виникає зобов'язання повернути
орендоване приміщення.

Листами №4875/11-11 від 12.06.2014 р. та №5230/11-11
від 24.06.2014 р. позивач звертався до
відповідача з вимогою звільнити
займані приміщення другого та третього
поверхів у будинку №3 по вул. Б.
Грінченка в м. Києві.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що доказів
правомірності користування
відповідачем спірним нерухомим майном
матеріали справи не містять, а
відповідачем суду не надано.

Долучений до матеріалів справи проект
договору про внесення змін та
доповнень до Договору не приймається
судом в якості підтвердження правової
підстави користування відповідачем
нерухомим майном по вул. Бориса
Грінченка, 3 у м. Києві, оскільки такий
проект не містить підпису
уповноваженої особи та печатки
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву, а
представник третьої особи у справі
заперечував факт наявності між
сторонами будь-яких договірних
правовідносин.

За таких обставин, позовні вимоги
Комісії про зобов'язання Товариства у
триденний строк з дня набрання
рішенням законної сили звільнити
спірні приміщення, є правомірними та
обґрунтованими, а тому задовольняються
судом.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Національної комісії, що
здійснює державне регулювання ринків у
сфері фінансових послуг задовольнити
повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Національний депозитарій»
(01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 3;
ідентифікаційний номер 30370711) у
триденний строк з дня набрання
рішенням законної сили звільнити
приміщення на другому та третьому
поверхах у будинку №3 по вул. Бориса
Грінченка в місті Києві. Видати наказ.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Національний депозитарій»
(01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 3;
ідентифікаційний код 30370711) на користь
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання ринків у сфері
фінансових послуг (01001, м. Київ, вул. Б.
Грінченка, 3; ідентифікаційний код 38062828)
судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. Видати
наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Головуючий суддя
В.П. Босий

Судді
М.Є. Літвінова

К.В. Полякова