КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р. Справа№ 910/12436/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
18.08.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» на рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року (повний текст підписано
25.04.2014 року)

у справі № 910/12436/13 (головуюча суддя
Літвінова М.Є., судді Паламар П.І.,
Сташків Р.Б.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»

до публічного акціонерного товариства
«Київенерго»

про стягнення 69 360 919,59 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 року у справі №910/12436/13
провадження в частині стягнення 61 616
825,15 грн. основного боргу припинено.
Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» 3% річних 7
359,14 грн., пеню 13 989,34 грн., інфляційні
втрати 572,01 грн. та судовий збір 60 797,84
грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, позивач звернувся до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати частково та прийняти нове
рішення, яким в позов задовольнити
повністю. В своїх доводах заявник
посилався на те, що рішення суду першої
інстанції прийняте із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, неправильним застосуванням
норм матеріального права, та висновки
суду є такими, що не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою від 03.06.2014 року Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №910/12436/13 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Представник відповідача брав участь у
судовому засіданні та надав свої
пояснення, в яких заперечив проти
доводів, які викладені в апеляційній
скарзі та просив рішення
господарського суду міста Києва від
12.03.2013 року залишити без змін, а
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» - без задоволення.

Представник позивача брав учать у
судовому засіданні та надав свої
пояснення й підтримав доводи, які
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського Києва від
23.04.2014 року скасувати частково та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Під час розгляду справи №910/12436/13 в
судовому засіданні апеляційним
господарським судом оголошувалась
перерва.

Згідно з ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
НАК «Нафтогаз України» (продавець) та
публічним акціонерним товариством
«Київенерго» (покупець) 30.09.2011 року було
укладено договір №14/2277/11 на
купівлю-продаж природного газу для
ТЕЦ-6 ПАТ «Київенерго», відповідно до
умов якого продавець зобов'язався
передати у власність покупцеві у ІV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ, для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язався приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами та
використовується теплогенеруючими
підприємствами на власні потреби (п. 1.2
договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, продавець
передає покупцеві для ТЕЦ-6 Київенерго
з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року газ в обсязі
до 364 944 тис.куб. м, у тому числі по
місяцях кварталів.

За умовами п. 2.1.1 договору, обсяги газу,
що планується передати за цим
договором, можуть змінюватися
сторонами протягом місяця продажу в
установленому порядку.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
продавець передає покупцю газ у
пунктах приймання-передачі газу на
вхідній запірній/відключаючій
арматурі покупця. Право власності на
газ переходить від продавця до покупця
в пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе всю відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Кількість газу, яка подається
покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу покупця
та відповідно до вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010 року №288 «Про
затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів»
(п. 4.1 договору).

Ціна на природний газ та послуги з його
транспортування установлюються НКРЕ
(п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1000
куб. м природного газу становить 1 091,00
грн. без урахування збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та податку на додану вартість.
До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1
091,00 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ -
1 309,20 грн.

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 30 відсоткової
попередньої оплати вартості планових
обсягів поставки природного газу за 5
днів до початку здійснення поставки.
Решта 70% вартості планових обсягів
поставки природного газу сплачується
покупцем протягом місяця поставки
газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

У п. 6.3 договору зазначено, що в
платіжних дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначити номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу, без зазначення періоду, за
який здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Сторони дійшли згоди, що у разі
порушення покупцем умов п. 6.1 цього
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пені, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу (п. 7.3 договору).

Строк дії договору відповідно до п. 11.1
договору встановлений з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 року до
31.12.2012 року, а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості.

В подальшому між сторонами укладено
додаткові угоди до договору №2 від
11.10.2011 року, №3 від 31.01.2012 року, якими
було змінено ціну природного газу (а.с.
14-15).

На виконання умов договору та
додаткових угод у період з червня по
грудень 2012 року позивачем було
передано відповідачу у власність
природний газ в обсязі 128 041,657 тис.куб.м.
на суму 167 632 137,36 грн. за період з червня
по грудень 2012 року, що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу, що підписані сторонами, які
долучені до матеріалів справи (а.с. 16-33,
84-86).

Однак, відповідач вчасно не виконав
свої зобов'язання щодо оплати
отриманого природного газу, внаслідок
чого, публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Київенерго» про стягнення
основного боргу в сумі 61 616 825,15
грн., 6 180 620,28 грн. пені, 147 749,89 грн.
інфляційної складової боргу, 1 415 724,27
грн. 3 % річних.

Згідно з доводами відповідача,
порушення строків оплати за газ
відбулося не з вини відповідача,
оскільки розрахунки за природний газ
на вироблення теплової енергії
здійснювалися відповідно до
особливого алгоритму проведення
розрахунків, який регулюється
державою.

Під час розгляду справи було
встановлено, що між Головним
управлінням Державної казначейської
служби України у м. Києві, Головним
фінансовим управлінням виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), головним управлінням
енергетики, енергоефективності та
енергозбереження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
публічним акціонерним товариством
«Київенерго» та публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» були
укладені договори №9/517 та №6/517 від
27.06.2012 року, №294/517з від 30.11.2012 року,
№303/517з від 30.11.2012 року, №577/517з від
30.11.2012 року, №578/517з від 06.12.2012 року,
№4/30 від 08.02.2014 року про організацію
взаєморозрахунків на погашення
заборгованості, що виникла внаслідок
різниці в тарифах на теплову енергію.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині пені в сумі 13 989,34
грн., 3 % річних в сумі 7 359,14 грн. та
інфляційних втрат в сумі 572,01 грн. В
частині основного боргу в сумі 61 616 825,15
грн. провадження у справі підлягає
припиненню. В іншій частині позову
відмовлено.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, позивач посилається на те, що
рішення суду першої інстанції прийняте
із неправильним застосуванням норм
матеріального права. Зокрема, скаржник
в апеляційній скарзі посилається на те,
що судом неповно з'ясовано обставин, що
мають значення для справи, а саме те, що
новація не відбулася, оскільки
зобов'язання відповідача за договором
купівлі-продажу природного газу від
30.09.2011 року №14/2277/11 щодо оплати
спожитого за договором газу на рахунки
позивача залишилося незмінним.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
скасувати частково та прийняти нове
рішення з наступних підстав.

Згідно з статтею 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно з ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193 ГК
України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Нормами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В процесі судового розгляду було
встановлено, що у період з червня по
грудень 2012 року позивачем було
передано відповідачу у власність
природний газ обсягом 128 041,657 тис. куб. м
на загальну суму 167 632 137,38 грн., про що
свідчать наявні в матеріалах справи
акти приймання-передачі, підписані
позивачем і відповідачем.

Відповідач частково розрахувався з
позивачем за поставлений газ, при цьому
з порушенням строків, обумовлених
сторонами в договорі, що не
заперечується відповідачем та
підтверджується довідками позивача.
Проте, на момент звернення позивача до
суду відповідач заборгованість у сумі
61 616 825,15 грн. не погасив.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що в процесі розгляду даної
справи ПАТ «Київенерго» сплачено суму
основної заборгованості за договором
№14/2277/11 купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011 року у повному обсязі,
відповідно до платіжних доручень №13016
від 10.02.2014 року на суму 61 239 800,36 грн.,
платіжне доручення №32746 від 22.11.2013 року
на суму 243 955,03 грн., платіжне доручення
№32750 від 22.11.2013 року на суму 75 060,38 грн.,
платіжне доручення №32754 від 22.11.2013 року,
на загальну суму 61 616 825,15 грн. у зв'язку з
чим, судом першої інстанції було
припинено провадження у справі
№910/12436/13 в частині стягнення суми
основного боргу в розмірі 61 616 825,15 грн.
за відсутністю предмету спору.

Відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору.

Оскільки, зобов'язання відповідача
перед позивачем в частині оплати
основної суми боргу за поставлений
природний газ припинились, то предмет
спору в цій частині заявлених позовних
вимог між сторонами у справі відсутній,
а отже, провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
припинення провадження у справі
№910/12436/13 в частині стягнення суми
основного боргу в розмірі 61 616 825,15 грн.,
у зв'язку з відсутністю предмету спору.

На переконання судової колегії,
оскільки є доведеним факт невиконання
відповідачем свого договірного
обов'язку, а тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить стягнути з відповідача
6 180 620,28 грн. пені за прострочення
виконання договірного зобов'язання, 147
749,89 грн. інфляційних втрат та 1 415 724,27
грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 230 ГК України
передбачено, що порушення зобов'язання
є підставою для застосування
господарських санкцій (неустойка,
штраф, пеня). Штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Зі змісту ст. 627 ЦК України вбачається,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Пунктом 7.3 договору сторони
передбачили, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1 договору, покупець
зобов'язався (крім суми заборгованості)
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Тобто, сторонами спору при укладенні
договору передбачено правові наслідки
порушення відповідачем строків оплати
газу.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 ЦУ України
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання. У
відповідності до ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочу
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»).

Судовою колегією встановлено факт
прострочення відповідачем виконання
своїх зобов'язань щодо оплати за
поставлений природний газ. Отже,
зважаючи на факт порушення
відповідачем грошового зобов'язання,
судова колегія вважає обґрунтованою
вимогу позивача про стягнення пені у
сумі 6 180 620,28 грн.

Частиною 1 статті 550 ЦК України
встановлюється загальне правило про
те, що кредитор має право на стягнення
неустойки у всіх випадках порушення
боржником зобов'язання, незалежно від
того, виникли чи ні у зв'язку з цим
порушенням збитки на стороні
кредитора. Проте, частина 3 статті 551 ЦК
України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, що стягується з боржника за
порушення зобов'язання, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків. При цьому відсутність чи
невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій (ч.
2 ст. 233 ГК України).

Відповідно до статті 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Враховуючи відсутність даних про
заподіяння позивачу збитків,
співрозмірності належних до сплати
відповідачем штрафних санкцій і сумою
прострочення, інтересів сторін у
забезпеченні сталого функціонування
паливно-енергетичного комплексу,
судова колегія відповідно до вимог ст.
233 ГК України вважає можливим зменшити
розмір належної з відповідача на
користь позивача пені на 50% тобто до 3 090
310,14 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Окрім того, індекс розраховується не на
кожну дату місяця, а в середньому на
місяць і здійснюється шляхом множення
суми заборгованості на момент її
виникнення на сукупний індекс інфляції
за період прострочення платежу. При
цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по
15 день відповідного місяця,
індексується з врахуванням цього
місяця, а якщо сума боргу сплачується з
16 по 31 день місяця, розрахунок
починається з наступного місяця.
Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (аналогічна
правова позиція з цього приводу
викладена в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 року «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» та в листі
Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997
року).

Аналогічна позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України №37/327 від 20.01.2011 року №40/487 від
02.02.2012 року та №15/065-11 від 01.02.2012 року.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

Судовою колегією було перевірено
розрахунок інфляційних нарахувань,
здійснений судом першої інстанції, з
урахуванням кількості днів
прострочення відповідачем оплати
послуг з транспортування позивачем
природного газу в кожному місяці та з
урахуванням усіх помісячних
показників інфляції (та дефляції) в
Україні, у відповідності до якого
стягненню з ПАТ «Київенерго» за
заявлений позивачем період існування
заборгованості підлягають 147 177,88 грн. -
інфляційних втрат.

Окрім цього, Київський апеляційний
господарський суд, провівши
перерахунок 3 % річних, нарахованих
позивачем за прострочення виконання
грошового зобов'язання дійшов
висновку, що задоволенню підлягають
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 1 415 724,27 грн.
за весь час прострочення.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що з укладенням договорів №9/517 та №6/517
від 27.06.2012 року, №294/517з від 30.11.2012 року,
№303/517з від 30.11.2012 року, №577/517з від 30.11.2012
року, №578/517з від 06.12.2012 року, №4/30 від
08.02.2014 року про організацію
взаєморозрахунків на погашення
заборгованості, мала місце новація
згідно ч. 2 ст. 604 ЦК України де
зазначено, що зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

Однак, колегія суддів апеляційного
господарського суду зазначає, що
вказана норма не може бути застосована
до даного виду правовідносин, оскільки
вищезазначеними договорами №9/517 та
№6/517 від 27.06.2012 року, №294/517з від 30.11.2012
року, №303/517з від 30.11.2012 року, №577/517з від
30.11.2012 року, №578/517з від 06.12.2012 року, №4/30
від 08.02.2014 року (а.с.105-128) сторонами
погоджено організацію проведення
взаєморозрахунків, а не заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням.

Отже, між сторонами виникли
цивільно-правові відносини на підставі
укладеного договору №14/2277/11 від 30.09.2011
року на купівлю-продаж природного газу.
При цьому сторони не передбачали у
договорі залежність оплати за
отриманий газ від надходження коштів
щодо відшкодування різниці в тарифах
на теплову енергію.

Таким чином, враховуючи вищенаведене
судовою колегією відхиляються доводи
відповідача про відсутність підстав
для застосування до нього будь-яких
санкцій за порушення строків оплати за
природний газ через відсутність його
вини у такому простроченні, у зв'язку з
особливістю регулювання відносин у
сфері постачання та реалізації
енергоносіїв, яка передбачає надання
субвенцій з Державного бюджету для
погашення різниці у тарифах на теплову
енергію з огляду на приписи ч. 2 ст. 167 ЦК
України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України» від 18.10.2005 року за яким
відсутність бюджетних коштів не
виправдовує бездіяльність і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення ним
зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
від 07.03.2013 року №5011-69/7246-2012, від
23.04.2013 року №5011-42/13548-2012, від 09.04.2014 року
№910/16351/13, від 13.05.2014 року №902/950/13.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем - публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» надано
докази та належним чином доведено
правомірність вимог апеляційної
скарги про скасування рішення
місцевого господарського суду від
23.04.2013 року.

Статтею 103 ГПК України визначені
повноваження суду апеляційної
інстанції за результатами розгляду
апеляційної скарги, відповідно до якої
суд апеляційної інстанції має право: 1)
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
(подання) без задоволення; 2) скасувати
рішення повністю або частково і
прийняти нове рішення; 3) скасувати
рішення повністю або частково і
припинити провадження у справі або
залишити позов без розгляду повністю
або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи а також
неправильне застосування норм
матеріального права та процесуального
права, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що
зазначеним вище обставинам місцевий
господарський суд не надав належної
оцінки, що призвело до прийняття
невірного рішення. Зокрема, рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року прийнято після неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з неправильним застосуванням
норм процесуального права, і є таким що
не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» на рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду слід частково скасувати і
прийняти нове рішення суду, яким позов
задовольнити частково.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» на рішення господарського
суду міста Києва від 23.04.2014 року у
справі №910/12436/13 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Києва від 23.04.2014 року у справі №910/12436/13
скасувати частково в частині стягнення
13 989,34 грн. пені, 7 359,14 3% річних та 572,01
грн. інфляційних втрат та прийняти в
цій частині нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити частково. В іншій
частині рішення залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину
рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково. Стягнути
з публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5,
код 00131305) на користь публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 3 090 310,14 грн.
пені, 147 177,88 грн. інфляційних втрат, 1 415
724,27 грн. 3 % річних та 4 616,92 грн. судового
збору.

Провадження в частині стягнення 61 616
825,15 грн. основного боргу припинити. В
решті позовних вимог відмовити.»

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Київенерго» (01001, м.
Київ, пл. І. Франка, 5, код 00131305) на
користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001,
м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720)
22 018,20 грн. судового збору за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідних наказів
доручити господарському суду міста
Києва.

6. Матеріали справи №910/12436/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук