м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17424/14 16.10.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«УКРПРЕСДИСТРИБУЦІЯ»До
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інформторгсервіс»
Простягнення 20 227, 39 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Кальченко М.Г. - за
дов., Виноградова О.В. - за дов.

Від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача на свою
користь заборгованість за договором
№320 купівлі-продажу друкованої
продукції від 01.03.2012р. в розмірі 20 227, 39
грн.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, представників не направляв,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, пояснень, витребуваних
ухвалою суду від 22.08.2014 р. про порушення
провадження у справі не подав.

Відповідно до Витягу з Єдиного
Державного Реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
11.09.2014р. місцезнаходження Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інформторгсервіс» : 01011, м. Київ, вул.
Рибальська, б.13.

Водночас, ухвала суду від 22.08.2014р.
направлена на адресу відповідача, що
підтверджується повернутим суду
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення з
зазначенням: «вручено уповноваженому».

Тому повернення рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення з зазначенням: «вручено
уповноваженому» з урахуванням
конкретних обставин даної справи є
належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо
повідомлення учасника судового
процесу про вчинення цим судом певних
процесуальних дій, тому спір
розглядається за наявними у справі
доказами, відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2012 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено договір №320
купівлі-продажу друкованої продукції
(надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору Позивач
зобов'язався поставляти та передавати
у власність Відповідача визначені
сторонами наклади друкованих засобів
масової інформації (надалі - Продукція),
а Відповідач зобов'язався приймати у
власність та оплачувати Продукцію з
метою подальшого розповсюдження на
умовах Договору.

Судом встановлено, що Позивач
виконував належним чином взяті на себе
за Договором зобов'язання, вчасно
відвантажував Продукцію належної
якості на склад Відповідача, що
підтверджується видатковими
накладними, підписаними Позивачем і
Відповідачем.

Згідно з умовами п. п. 1.1., 2.2.9., п. 3.2.
Договору Відповідач зобов'язався
сплатити Позивачу належні платежі за
поставлену останнім Продукцію.

Однак, станом на 12.08.2014р. заборгованість
Відповідача перед Позивачем за
поставлену Продукцію становить 19 455, 85
грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав:

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується
факт відвантаження Продукції на склад
Відповідача, а також існування у
останнього заборгованості за
поставлену Продукцію в розмірі 19 455, 85
грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що
оплата отриманої Продукції
здійснюється Покупцем до 25 числа
місяця, наступного за звітним місяцем,
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок Позивача.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п. 3.2. Договору відповідач
повинен був оплатити отриману
Продукцію до 25 числа місяця, наступного
за звітним місяцем, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Позивача.

Проте, матеріали справи свідчать, що
відповідач свого обов'язку зі сплати
грошових коштів за поставлену
Продукцію належним чином не виконав у
зв'язку із чим заборгованість
відповідача за поставлену Продукцію
склала 19 455, 85 грн., а строк виконання
грошового зобов'язання на момент
винесення рішення у справі настав.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Факт наявності боргу у Відповідача за
Договором в розмірі 19 455, 85 грн.
Позивачем належним чином доведений,
документально підтверджений і
Відповідачем не спростований, і тому ця
сума має бути стягнута з відповідача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення
грошового зобов'язання, позивач також
правомірно нарахував відповідачу борг
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми за весь час
прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
за договором або законом.

Згідно здійсненого позивачем
розрахунку з відповідача підлягає
стягненню 149, 08 грн. 3% річних та 622, 46
грн. індексу інфляції, відповідно до ст.
625 ЦК України, з яким суд погоджується
та вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
Відповідачем належним чином протягом
розгляду справи не було надано
належних доказів по справі на
спростування позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими
доказами, які знаходяться в матеріалах
справи Позивач довів, що його вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору,
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інформторгсервіс»
(01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13; 02147, м.
Київ, а/с 122; Код: 31113430) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«УКРПРЕСДИСТРИБУЦІЯ» (03680, м. Київ, пр.-т
Ак. Палладіна, 44; 03142, м. Київ, а/с 24; Код:
33777785) основну суму боргу за Договором
купівлі-продажу від 01.03.2012р. за №320 в
розмірі 19 455 (дев'ятнадцять тисяч
чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 85 коп., 3%
річних в розмірі 149 (сто сорок дев'ять)
грн. 08 коп., індекс інфляції в розмірі 622
(шістсот двадцять дві) грн. 46 коп. та
судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.10.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко