м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №910/14703/14 16.10.14

За позовомПідприємства "Департамент
охорони" Міжнародної благодійної
організації "Комітет сприяння
правоохоронним органам
України"доПублічного акціонерного
товариства "Банк Форум"простягнення 126
900,34 грн.

Суддя Бойко
Р.В.Представники сторін: Від
позивача:Кононенко В.А.Від відповідача:
Невмержицька Г.В.ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство "Департамент охорони"
Міжнародної благодійної організації
"Комітет сприяння правоохоронним
органам України" (надалі -
"Підприємство") звернулося до
Господарського суду м. Києва із позовом
до Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" (надалі - "Банк") про
стягнення 126 900,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання договорів №213 від 01.04.2013 р.,
№214 від 02.04.2013 р., №219 від 12.09.2013 р., №220
від 14.11.2013 р. позивач надав послуги з
охорони власності, а відповідач
зобов'язання по оплаті наданих послуг
не виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 123 840,00 грн.,
яка на підставі ч. 2 ст. 52 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" підлягає позачерговому
погашенню. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені у розмірі 2 643,03 грн. та
3% річних у розмірі 417,31 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 18.07.2014 р. порушено провадження у
справі №910/14703/14 та призначено її до
розгляду на 07.08.2014 р.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, провадження у справі
зупинялось.

07.08.2014 р. Банком надано суду відзив на
позов, в якому відповідач вказував, що у
зв'язку з прийняттям Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб рішення про ліквідацію
Банку, задоволення вимог кредиторів
Банка здійснюється виключно в межах
процедури ліквідації банку та в
порядку, передбаченому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", і лише спори, що
виникають щодо акцептування вимог
кредиторів підлягають вирішенню в
судовому порядку, а тому у задоволенні
позову Підприємства просила відмовити
у повному обсязі.

В судове засідання 16.10.2014 р. представник
позивача прибув, вимоги ухвали суду
виконав, позов підтримав та просив його
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 16.10.2014 р. з'явилась, вимоги
ухвали суду виконала, проти позову
заперечувала та просила відмовити у
його задоволенні.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Банком (замовник) та Підприємством
(виконавець) було укладено договори №213
від 01.04.2013 р., №214 від 02.04.2013 р., №219 від
12.09.2013 р. та №220 від 14.11.2013 р. про надання
послуг з охорони власності (надалі -
"Договори"), які за своїм змістом є
однорідними.

Відповідно до п. 1.1 Договорів
виконавець зобов'язується надати
послуги з охорони власності (надалі
-"об'єкт охорони"), а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві ці
послуги.

Пунктом 2.2 Договорів передбачено, що
про надання послуг протягом місяця
сторони підписують складений
виконавцем акт про надання послуг за
відповідний місяць (невідємна частина
Договорів).

Оплата послуг здійснюється шляхом
перерахування у повному обсязі суми
грошових коштів щомісячної вартості
послуги на зазначений у рахунку
поточний рахунок виконавця не пізніше
5 числа місяця, що слідує за звітним, за
умови надання замовнику підписаного
рахунку та акту виконаних робіт
(наданих послуг) (п. 2.3 Договору).

Сторонами у п. 5.1 Договорів було
погоджено, що за невиконання або
неналежне виконання грошового
зобов'язання за Договором замовник
сплачує виконавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період прострочення, від простроченої
суми, за кожен день прострочення.

На виконання умов Договорів позивачем
було надано відповідачу послуги з
охорони на загальну суму 123 840,00 грн., що
підтверджується актами надання послуг
№154 від 31.05.2014 р., №153 від 31.05.2014 р., №157
від 31.05.2014 р. та №152 від 31.05.2014 р.

У зв'язку з неоплатою Банком наданих
згідно Договорів послуг, Підприємство
зверталось до відповідача з листами
№01/06 від 06.06.2014 р. та №09/06 від 13.06.2014 р., в
яких просило замовника сплатити дану
заборгованість.

Банком було надіслано Підприємству
лист №2991/2.1.1 від 06.06.2014 р., в якому
повідомлялось про припинення охорони
об'єктів заставного майна відповідача
за допомогою постів фізичної охорони
позивача.

Листом №3392/2.3 від 23.06.2014 р. Банк
повідомив Підприємству про свою
відмову від виконання з 01.05.2014 р.
спірних Договорів, в тому числі в
частині оплати наданих послуг.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що
позивач вважає, що відповідачем в
порушення умов Договору не було
оплачено вартість наданих послуг, в
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість в розмірі 123 840,00 грн.
Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 2 643,03 грн. та 3% річних у розмірі
417,31 грн., нарахованих за неналежне
виконання грошового зобов'язання
відповідачем.

Договори є договорами охорони, а тому
права та обов'язки сторін визначаються
в тому числі положеннями глави 66
Цивільного кодексу України.

Вказані договори є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 978
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Матеріалами справи (підписаним
представниками сторін без зауважень
актами надання послуг №154, №153, №157 та
№152 від 31.05.2014 р.) підтверджується
надання позивачем відповідачу на
виконання умов цих Договорів послуг
вартістю 123 840,00 грн., що не
заперечується відповідачем.

Сторонами у п. 2.3 Договорів було
погоджено, що оплата послуг
здійснюється шляхом перерахування у
повному обсязі суми грошових коштів
щомісячної вартості послуги на
зазначений у рахунку поточний рахунок
виконавця не пізніше 5 числа місяця, що
слідує за звітним, за умови надання
замовнику підписаного рахунку та акту
виконаних робіт (наданих послуг).

З наведеного пункту Договорів
вбачається, що сторонами було
погоджено обов'язок замовника сплатити
за надані послуги не пізніше 5
календарних днів починаючи з 1 дня
місяця, який слідує після місяця, в який
дані послуги були надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Суд, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, п. 2.3
Договорів, дату підписання вказаних
актів та приймаючи до уваги
відсутність заперечень відповідача,
приходить до висновку, що Банк
зобов'язаний був сплати за надані
згідно актів №154, №153, №157 та №152 від
31.05.2014 р., послуги з охорони до 05.06.2014 р., а
з 06.06.2014 р. є таким, що прострочив
виконання своїх грошових зобов'язань
за Договорами.

Підприємство просить суд стягнути з
Банку наявну у нього заборгованість.

Судом встановлено, що Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 14.03.2014 р. прийнято рішення
№ 14 про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
№135 від 13.03.2014 р. "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" до категорії
неплатоспроможних", керуючись пунктом 2
частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" вирішила
розпочати процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" з ринку та запровадити в
ньому тимчасову адміністрацію з 14.03.2014
р. по 13.06.2014 р.

Крім того, відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 13.06.2014 р. №335 "Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі - Фонд) прийнято рішення №49 від
16.06.2014 р. про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум" та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Банк Форум".

Відтак, станом на дату виникнення
заборгованості за цим договором у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація, а станом на
момент звернення позивача з даним
позовом до суду у відповідача було
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
передбачено, що ліквідація банку з
ініціативи власників здійснюється в
порядку, передбаченому законодавством
про ліквідацію юридичних осіб, у разі
якщо Національний банк України після
отримання рішення власників про
ліквідацію банку не виявив ознак, за
якими цей банк може бути віднесено до
категорії проблемного або
неплатоспроможного. Якщо банк, який
ліквідується за ініціативою власників,
віднесено Національним банком України
до категорії проблемних або
неплатоспроможних, Національний банк
України та Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб вживають щодо нього
заходи, передбачені цим Законом та
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

У спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" врегульовані наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації.

Позивач у своїй позовній заяві
посилається на п. 7 ч. 2 ст. 52 вказаного
Закону, згідно з яким витрати на
охорону майна та приміщень банку, які
належать до витрат, пов'язаних із
здійсненням ліквідації, здійснюється
позачергово протягом усієї процедури
ліквідації банку в межах кошторису
витрат, затвердженого Фондом. На
підтвердження своєї правової позиції
представником позивача в судовому
засіданні надано банківські виписки по
рахунку Підприємства, з яких
вбачається, що Банком було сплачено за
надані послуги з охорони майна за
іншими укладеними між сторонами
договорами, після запровадження
ліквідаційної процедури.

Суд не погоджується з такою правовою
позицією Підприємства з огляду на
наступне.

По-перше, спірна заборгованість у даній
справі виникла (06.06.2014 р.) до
запровадження ліквідаційної процедури
Банку (16.06.2014 р.), а статтею 52 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" передбачена
позачергова оплата витрат, пов'язаних
із здійсненням ліквідації.

По-друге, відповідно до пункту 3 частини
2 статті 37 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
уповноважена особа Фонду має право
продовжувати, обмежувати або припиняти
здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
надала згоду на виплату заборгованості
по оплаті послуг охорони майна. Також,
суду не надано доказів узгодження
Банком з Підприємством надання послуг
згідно Договорів як після
запровадження тимчасової
адміністрації, так і після
запровадження ліквідаційної
процедури.

Таким чином, наведене виключає
можливість позачергового задоволення
вимог Підприємства, оскільки спірні
вимоги позивача не підпадають під
положення ч. 2 ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження".

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Варто зазначити, що заборгованість, яка
є предметом розгляду даної справи,
виникла у Банку після запровадження
тимчасової адміністрації, а відтак
Підприємством неправомірно нараховано
відповідачу за прострочення ним
грошового зобов'язання пеню у розмірі 2
643,03 грн. та 3% річних у розмірі 417,31 грн.,
оскільки відповідно до п.п. 3 та 5 ч. 5 ст.
36 та п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" під час тимчасової адміністрації
та з дня призначення уповноваженої
особи Фонду з ліквідації Банку не
здійснюється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку, а також не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості у загальному розмірі 126
900,34 грн. не підлягають задоволенню.

При цьому суд звертає увагу позивача на
те, що Підприємство може захистити свої
майнові права за Договорами в порядку,
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України при відмові в позові судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Підприємства
"Департамент охорони" Міжнародної
благодійної організації "Комітет
сприяння правоохоронним органам
України" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.10.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко