номер провадження справи 30/51/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014
Справа № 908/2649/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГАЛС-2000» (58020, м.
Чернівці, вул. Хотинська, 43-б)

до відповідача-1: Приватного
підприємства «Група
науково-промислових досліджень» (71101, м.
Бердянськ Запорізької області, вул.
Кабельників, 138-а)

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Базовий
Азовський Рибоприймальний Комплекс»
(71101, м. Бердянськ Запорізької області,
Кабельників, 1-а)

про стягнення 45585,00 грн.

Суддя
Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився (у судових
засіданнях 14.08.2014 р. та 25.09.2014 р. був
присутній Вайновський Є.О., довіреність
№ б/н від 11.08.2014 р.);

від відповідача-1 - Череповський В.П.,
директор, рішення № 3 від 03.07.2014 р.,
паспорт серії НОМЕР_1 від 30.11.1995 р.;

від відповідача-2 - Череповський В.П.,
довіреність № 15 від 03.07.2014 р., паспорт
серії НОМЕР_1 від 30.11.1995 р.;

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ГАЛС-2000» звернулося
до господарського суду Запорізької
області з позовною заявою про
солідарне стягнення з Приватного
підприємства «Група
науково-промислових досліджень» (ПП
«ГНПД») та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Базовий Азовський
Рибоприймальний Комплекс» (ТОВ «БАРК»)
заборгованості за договором № ДСД-096
поставки риби та рибної продукції від
08.04.2014 р. в розмірі 45585,00 грн., в т.ч.: 45000,00
грн. основного боргу та 585,00 грн. пені.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
530, 612, 665 ЦК України та умови укладеного
між сторонами договору. Вказує, що на
виконання умов договору позивачем було
здійснено передплату за виставленим
постачальником рахунком на суму 45000,00
грн., проте, в супереч умовам договору
та чинного законодавства, зобов'язання
по поставці риби та рибної продукції
відповідачем-1 не виконані. Також,
посилається на направлення на адресу
відповідачів листа-вимоги № 197 від
16.06.2014 р., в якому ставилася вимога
здійснити поставку товару не пізніше 7
календарних днів з дня отримання листа
та попереджалося, що у випадку
невиконання поставки позивач буде
змушений звернутися до учасників
спільної діяльності як солідарних
боржників до господарського суду для
примусового задоволення вимог, а також
стягнення пені та завданих збитків. За
доводами позивача, відсутність
відповіді та нездійснення поставки
узгодженого договором товару є
підставою для нарахування пені та
звернення за захистом своїх прав у
судовому порядку. Покладення на
відповідачів солідарної
відповідальності обґрунтовує
укладеним між ними договором про
спільну діяльність № 1 УП/О-32972994 від
30.05.2012 р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 28.07.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/2649/14,
присвоєно справі номер провадження №
30/51/14, розгляд якої призначено на 14.08.2014
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи по суті.

Ухвалою господарського суду від 14.08.2014
р. розгляд справи відкладено до 28.08.2014 р.
за клопотанням відповідачів.

На підставі ст. 77 ГПК України, ухвалою
суду від 28.08.2014 р. розгляд справи
відкладався до 25.09.2014 р. у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представника позивача та за його
клопотанням.

На підставі ст. 69 ГПК України строк
розгляду справи продовжено на
п'ятнадцять днів за клопотанням
позивача, розгляд справи відкладено до
10.10.2014 р. та перенесено на 13.10.2014 р.

В судовому засіданні 13.10.2014 р. розгляд
справи продовжено.

За письмовим клопотанням
представників сторін фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалася.

Представник позивача у судове
засідання 13.10.2014 р. не з'явився, про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином.
Натомість, в адресованому суду
письмовому клопотанні просить розгляд
справи відкласти у зв'язку з
неможливістю прибути у судове
засідання.

Розглянувши клопотання позивача, суд
вважає його таким, що не підлягає
задоволенню, як необґрунтоване.

Згідно зі ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Представниками
юридичних осіб можуть бути керівники
та інші особи, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від імені
підприємства, організації.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК
України розгляду справи у разі
нез'явлення представника сторони за
викликом господарського суду є правом,
а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо неявка
представника сторони перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

В даному випадку суд вважає, що наявних
у справі матеріалів достатньо для
розгляду справи по суті, і неявка
представника позивача не перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

Крім того, 13.10.2014 р. є останнім днем
процесуального строку розгляду даної
справи з урахуванням ухвали про
продовження строку розгляду справи за
клопотанням позивача.

Враховуючи обмеженість розгляду
справи визначеними законом
процесуальними строками та
достатність матеріалів справи для
розгляду справи, суд дійшов висновку
про можливість розгляду справи за
відсутності представника позивача.

В попередньому судовому засіданні
25.09.2014 р. представник позивача був
присутній і в повному обсязі
підтримував доводи позовної заяви з
урахуванням поданої раніше заяви про
збільшення розміру позовних вимог.

В наданій 25.09.2014 р. заяві про збільшення
розміру позовних вимог позивач просить
розірвати договір від 08.04.2014 р.,
укладений між ТОВ «ГАЛС-2000», з однієї
сторони, та ПП «Група
науково-промислових досліджень» і ТОВ
«Базовий Азовський Рибопереробний
комплекс», як учасниками спільної
діяльності, між якими укладено договір
про спільну діяльність № 1 УП/О-32972994 від
30.05.2012 р., а також стягнути солідарно з
відповідача-1 та відповідача-2 45000,00 грн.
сплачених коштів та 585,00 грн. пені за
прострочення поставки.

Розглянувши надану позивачем заяву,
суд відзначає, що передбачені ч.4 ст.22
ГПК України права позивача збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення суми позову за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Що ж до права позивача на зміну
предмета або підстави позову, то воно
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті.

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту часу, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення
сторонам та іншим учасникам судового
процесу їх прав та обов'язків і
розгляду інших клопотань і заяв (про
відкладення розгляду справи, залучення
до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог.

Зміна предмета позову означає зміну
матеріально-правової вимоги до
позивача. Зміна підстави позову
означає зміну обставин, якими позивач
обґрунтовує свою вимогу до
відповідача.

В даному випадку, поданою 25.09.2014 р.
письмовою заявою (вих. № б/н від 09.09.2014
р.) позивач не збільшує розмір позовних
вимог, а фактично змінює предмет
позову, оскільки вимога про розірвання
договору при поданні позову не
заявлялась.

За таких обставин, вказана заява
позивача залишається судом без
розгляду, оскільки вона була подана
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, а тому суд
розглядає вимоги позивача, викладені в
позовній заяві.

При цьому суд зауважує, що позивач не
позбавлений права звернутися до суду з
цією вимогою в окремому позовному
провадженні.

Представник відповідача-1 та
відповідача-2, який представляв
інтереси обох відповідачів згідно
наданих повноважень, заперечив щодо
заявлених позовних вимог.

У відзиві на позов відповідач-1 та
відповідач-2 зазначають, що відповідно
до умов договору № ДСД-096 від 08.04.2014 р. та
Протоколу розбіжностей до нього, п. 4.2
договору передбачено, що оплата за
товар здійснюється в безготівковому
порядку шляхом перерахування грошових
коштів на банківський рахунок
постачальника протягом семи днів з
моменту передачі товару, передплата
договором та Протоколом розбіжностей
не передбачена. Також, відповідач-1
вказує, що відповідно до Додаткової
угоди № 1 від 26.02.2013 р. до договору № 1
про спільну діяльність за
господарськими договорами, укладеними
ДСД 30.05.2012 р. 1-УП/О 32972994 ПП «ГНПД» на
підставі довіреності № 14, виданої
23.08.2012 р. ТОВ «БАРК», як учасником
Договору № 1 про спільну діяльність від
30.05.2012 р., майнову відповідальність
перед юридичними особами в
установленому законом порядку несе ТОВ
«БАРК».

В наданих письмових поясненнях
відповідач-1 та відповідач-2 вказують на
те, що заявлена до стягнення сума є
оплатою по рахунку укладеного у
спрощений спосіб договору на поставку
5000 кг тушки бичка. На підтвердження
чого посилаються на надану до
матеріалів справи копію листа № 89 від
02.09.2014 р., адресованого ТОВ «ГАЛС-2000» з
інформацією про готовність виконати
поставку в разі доплати 15000,00 грн.

В судовому засіданні 13.10.2014 р. справу
розглянуто в межах встановленого
строку, прийнято і оголошено на
підставі ст. 85 ГПК України вступну і
резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника відповідачів
(представника позивача у судових
засіданнях 14.08.2014 р. та 25.09.2014 р.), суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2014 р. між ДСД 30.05.2014.12 № 1 УП/О-32972994 ПП
«ГНПД» в особі диктора Пшеничної Л.Є.,
яка діє на підставі довіреності від
23.08.2012 р. № 14, іменоване в подальшому
Постачальник, і ТОВ «ГАЛС-2000» в особі
директора Чумака М.В., діючого на
підставі Статуту, іменоване в
подальшому Покупець, було укладено
договір поставки риби та рибної
продукції (надалі - Договір), відповідно
до умов якого Постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця товар, а Покупець зобов'язався
прийняти і оплатити його на умовах
цього договору (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору найменування,
асортимент, кількість і ціна товару
вказується у рахунках-фактурах і
накладних, які є невід'ємною частиною
договору.

Пунктом 4.2 Договору, в редакції
Протоколу розбіжностей, передбачено,
що оплата за товар здійснюється в
українській національній валюті в
безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок Постачальника
протягом 7 (семи) банківських днів з
моменту передачі товару.

Відповідно до п. 6.4 Договору у разі
порушення Постачальником строків
поставки товару або необґрунтованої
відмови, згідно отриманої заявки
Покупця, Покупець має право нарахувати
Постачальнику пеню з розрахунку 1%, але
е більше подвійної облікової ставки, що
діяла на момент прострочення, від
вартості зазначеного в заявці товару
за кожен прострочений день поставки.

За визначенням п. 8.1 Договору цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31 грудня 2016
року.

Згідно з укладеним між Приватним
підприємством «Група
науково-промислових досліджень» (ПП
ГНПД) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Базовий Азовський
Рибопереробний Комплекс» (ТОВ БАРК)
договором № 1 від 30.05.2012 р. про спільну
діяльність без створення юридичної
особи та Додатковою угодою № 1 до цього
договору, за господарськими
договорами, укладеними ДСД 30.05.12 № 1-УП/О
32972994 ПП «ГНПД» на підставі Довіреності
№ 14, виданої 23.08.2012 р. ТОВ «БАРК», як
учасником Договору № 1 про спільну
діяльність від 30.05.2012 р., майнову
відповідальність перед юридичними
особами в установленому законом
порядку несе ТОВ «БАРК».

Як вказує позивач, ним на виконання
укладеного між сторонами договору
згідно платіжних доручень № 64 від
22.05.2014 р., № 72 від 23.05.2014 р., № 84 від 26.05.2014
р., №109 від 29.05.2014 р. згідно виставленого
Постачальником рахунку-фактури № ДСД
20/05/01 від 20.05.2014 р. (арк. справи 14) на
оплату тушки бичка в кількості 5000 кг на
суму 65000,00 грн., було перераховано у
грошові кошти на загальну суму 45000,00
грн.

Проте, в порушення умов договору,
Постачальником поставку товару не
здійснено.

16.06.2014 р. позивачем на адресу
відповідача-1 та відповідача-2
направлено лист-вимогу № 197 з вимогою
здійснити поставку товару не пізніше 7
календарних днів з дня отримання листа.
Також, у цьому листі відповідачів
попереджається, що у випадку
невиконання поставку позивач буде
змушений звернутися до учасників
спільної діяльності як солідарних
боржників до господарського суду для
примусового задоволення вимог, а також
стягнення пені та завданих збитків
(арк. справи 25).

Позовні вимоги про солідарне стягнення
з Приватного підприємства «Група
науково-промислових досліджень» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Базовий Азовський
Рибоприймальний Комплекс»
заборгованості за договором № ДСД-096
поставки риби та рибної продукції від
08.04.2014 р. в розмірі 45585,00 грн., в т.ч.: 45000,00
грн. основного боргу та 585,00 грн. пен, є
предметом судового розгляду у даній
справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представників сторін, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини… Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. Аналогічні положення
містить ст. 174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України), згідно з
якою господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
Договорі поставки, який за своєю
правовою природою по суті є договором
про постачання продукції.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцю), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами склалися господарські
відносини на підставі укладеного між
сторонами договору, які породили
взаємні обов'язки: обов'язком
відповідача-1 стало передання позивачу
товарно-матеріальних цінностей, а
обов'язком позивача - прийняття
товарно-матеріальних цінностей і
оплата їх вартості на умовах,
визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193
Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Покупець, згідно приписів статті 692
Цивільного кодексу України,
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Однак, стаття 531 Цивільного кодексу
України передбачає право боржника
виконати свій обов'язок достроково,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства або не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

За доводами позивача, на виконання умов
договору ним згідно виставленого
рахунку-фактури № ДСД20/05/1 від 20.05.2014 р.
достроково було здійснено
перерахування грошових коштів на суму
45000,00 грн., що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями
(арк. справи 15 - 18).

Згідно приписів ст. 538 Цивільного
кодексу України, якщо зустрічне
виконання обов'язку здійснено однією
із сторін, незважаючи на невиконання
другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій
обов'язок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на п. 3 ст. 612 Цивільного
кодексу України, яка передбачає: якщо
внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків. Також
вказує на приписи ст. 665 ЦК України,
згідно з якими у разі відмови продавця
передати проданий товар покупець має
право відмовитися від договору
купівлі-продажу. Посилаючись на втрату
інтересу до виконання відповідачем
зобов'язання по поставці, позивач
вважає, що за таких обставин він має
право вимагати від відповідача
повернення коштів за непоставлений
товар та сплати пені.

Проте, доводи позивача в даному випадку
суд вважає необґрунтованими, оскільки
за умовами укладеного між сторонами
договору передбачено сплата вартості
отриманої продукції протягом семи
банківських днів з моменту передачі
товару, і жодним чином не передбачено
обов'язку відповідача на повернення
коштів, перерахованих завчасно в
рахунок вартості поставленої
продукції. Також, умовами договору не
визначено строків поставки, тому в
даному випадку відсутні підстави
вважати встановленим факт
прострочення зобов'язання відповідача.

Так, частина 2 статті 693 Цивільного
кодексу України передбачає, що якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Проте, позивачем не надано суду жодних
доказів звернення до відповідача з
повідомленням про те, що виконання
відповідачем зобов'язання по поставці
товару втратило для позивача інтерес і
він вимагає повернення коштів.

Подання ж кредитором позовної заяви,
адресованої господарському суду (а не
боржнику) і надіслання останньому як
відповідачеві копії такої заяви є
складовими судової процедури, а не
цивільних правовідносин, і відповідні
дії не можуть розглядатися як вимога у
розумінні зазначеної норми ЦК України
(п. 1.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду № 14 від 17.12.2013 р.
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Оскільки за умовами договору на
постачальника покладається
зобов'язання по поставці товару, а не
грошове зобов'язання, зважаючи на
відсутність у матеріалах справи
належних доказів, що підтверджують
факт звернення до відповідача з
повідомленням про відмову від
виконання останнім зобов'язання по
здійсненню поставки та вимогою про
повернення суми передплати, вимоги
позивача щодо повернення сплаченої ним
завчасно, за своєю ініціативою, суми в
рахунок оплати продукції, є
передчасними.

Направленим 16.06.2014 р. на адресу
відповідача-1 та відповідача-2
листом-вимогою за вих. № 197 позивач
ставив вимогу здійснити поставку
товару та попереджав, що у випадку
невиконання поставку позивач буде
змушений звернутися до учасників
спільної діяльності як солідарних
боржників до господарського суду для
примусового задоволення вимог, а також
стягнення пені та завданих збитків.
Проте, про відмову від виконання умов
договору не попереджалося і вимога про
повернення коштів на ставилася.

Крім того, в даному випадку суд вважає
недоведеним факт перерахування
спірних коштів саме в рамках
укладеного між сторонами договору.

По-перше, як вже наводилося вище,
умовами договору не передбачається
такого розрахунку, як передплата. Слід
зазначити, що протоколом розбіжностей
узгоджено п. 4.2 Договору саме в редакції
ТОВ «ГАЛС-2000», відповідно до якого
передбачено оплату за товар протягом
семи банківських днів з моменту
поставки.

Також, пунктом 3.1 Договору сторони
узгодили, що поставка товару
здійснюється окремими партіями
відповідно до заявок Покупця, у строки,
узгоджені сторонами і зазначені в
заявках. Жодних доказів направлення
Постачальнику заявки на поставку
партії товару кількістю 5000 кг на суму
65000,00 грн. позивачем суду не надано.

В свою чергу, відповідач-1 та
відповідач-2 наполягають на тому, що
перерахування позивачем коштів в сумі
45000,00 грн. є частковою оплатою по
рахунку-фактурі №ДСД20/05/1 від 20.05.2014 р.
на виконання укладеного між сторонами
договору, укладеного у спрощений
спосіб відповідно до п. 1 ст. 181 та п. 2 ст.
184 Господарського кодексу України, з
умовами: поставка по передоплаті, без
заявки, ціна 65000,00 грн., строк - по факту
оплати.

При цьому, в рахунку-фактурі №
ДСД20/05/05/1, на який посилається позивач в
якості доказів перерахування коштів на
виконання умов Договору № ДСД-096 від
08.04.014 р., зазначено - Без замовлення.

Також, ані в рахунку-фактурі, ані у
платіжних дорученнях, якими
перераховано позивачем кошти в сумі
45000,00 грн., не має посилання на Договір,
тому за таких обставин підстави
вважати рахунок-фактуру № ДСД20/05/1 від
20.05.2014 р. виставленим постачальником на
виконання Договору № ДСД-096 від 08.04.2014
р., а сплачені позивачем кошти
передплатою за даним договором,
відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що не підлягає задоволенню
ані позовна вимога про стягнення
сплачених коштів, ані вимога про
стягнення пені. Виходячи з норм чинних
ЦК та ГК України, а також загальних
засад цивільного законодавства
відмова від виконання боржником
зобов'язання та як наслідок, повернення
завчасно перерахованих коштів, можливе
лише за наявності факту порушення
постачальником умов Договору. В даному
ж випадку позивачем не доведено ані
факту порушення з боку відповідача
строків поставки, які договором
взагалі не було узгоджено, ані факту
звернення до відповідача з
відповідними вимогами про поставку або
повернення коштів. Відсутні також
докази на підтвердження сплати
позивачем коштів саме на виконання
договору № ДСД-096 від 08.04.2014 р.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, за наведених у
позовній заяві підстав, позовні вимоги
позивача не є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГАЛС-2000» (м.
Чернівці) до Приватного підприємства
«Група науково-промислових
досліджень» (м. Бердянськ Запорізької
області) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Базовий Азовський
Рибоприймальний Комплекс» (м.
Бердянськ Запорізької області)
відмовити повністю.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 15.10.2014 р.