ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа № 911/3245/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України";

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Кримгаз";

про стягнення 65 812, 32 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Цибізова О.О. (довіреність
№ 35/10 від 30.12.2013 р.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз" про стягнення 65 812, 32 грн. з
яких 57 937,82 грн. основного боргу, 1822,72
грн. пені, 4055,64 грн. штрафу, 1680,20
грн. інфляційних та 315,94 грн. 3 % річних за
Договором про реструктуризацію
заборгованості № 14/12-100 від 28.05.2012 року.

Позов було прийнято Господарським
судом Київської області у
відповідності до ст. 12 Закону України
«Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України».

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 01.08.2014 року порушено
провадження у справі № 911/3245/14 та
призначено справу до розгляду на 26.08.2014
року.

В судове засідання, яке відбулось 26.08.2014
року, представник відповідача не
з'явився, сторони вимоги ухвали
Господарського суду Київської області
від 01.08.2014 року не виконали. Розгляд
справи відкладався до 16.09.2014 року.

В судовому засіданні, яке відбулось
16.09.2014 року, позивач не надав суду
докази надіслання відповідачу ухвали
Господарського суду Київської області
про відкладення розгляду справи №
911/3245/14 від 26.08.2014 року, у зв'язку з чим
розгляд справи відкладався до 30.09.2014
року.

На виконання вимог ухвал суду від 01.08.2014
року, від 26.08.2014 року та від 16.09.2014 року
позивач в судовому засіданні 30.09.2014
року надав докази надіслання на адресу
відповідача копій вищезазначених
ухвал у справі № 911/3245/14.

В судовому засіданні 30.09.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Однак, відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 30.09.2014 року
повторно не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, відзив на
позов не надав.

Судом враховано рекомендації Вищого
господарського суду України, що
викладені в інформаційному листі від
05.06.2014 року № 01-06/745/2014 "Про деякі питання
практики застосування у судовій
практиці Закону України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України".

Вищий господарський суд України в
інформаційному листі від 15.05.2014 року
№ 01-06/615/14 "Про Закон України
"Про забезпечення прав і свобод
громадян правовий режим на тимчасово
окупованій території України"
зазначив, що неможливість надсилання
будь-яких поштових відправлень на
адресу учасників судового процесу, які
знаходяться на тимчасово окупованих
територіях, повинна бути підтверджена
відповідною довідкою (листом)
підприємства зв'язку.

Як відомо суду з матеріалів розгляду
інших справ, сторони в яких знаходяться
в Автономній Республіці Крим, на
окуповану територію Автономної
Республіки Крим доставка поштової
кореспонденції не здійснюється, що
підтверджується довідками-листами
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" про
тимчасове призупинення поштових
відправлень.

Відтак, суд здійснив всі заходи для
належного повідомлення відповідача
про дату, час і місце розгляду справи №
911/3245/14.

За таких обставин суд розглядає справу
у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши надані докази,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

28.05.2012 року між Дочірньою компанією
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (позивач, Кредитор) та
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз" (відповідач, Боржник) був
укладений Договір про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-166 (далі - Договір про
реструктуризацію), згідно з п. 1.1 якого
Кредитор і Боржник домовились про
розтрочення погашення заборгованості
у вигляді основного боргу (далі -
реструктуризація), що виникла у
Боржника перед Кредитором за Договором
поставки природного газу від 31.12.2009
року № 06/09-2320 (далі - Договір поставки
природного газу).

Згідно п. 2.1 Договору про
реструктуризацію загальна сума
основного боргу, що підлягає
реструктуризації відповідно до п. 1.1
цього Договору, складає 6 952 539,05 грн.
станом на 30.04.2012 року, що
підтверджується Актом звірки
розрахунків.

Боржник зобов'язується сплатити в
повному обсязі суму основного боргу,
вказану в п. 2.1 Договору про
реструктуризацію, шляхом сплати
зобов'язання частинами відповідно до
графіку погашення заборгованості (далі
- Графік), зазначеному в цьому пункті.
Грошові кошти по платежах поточного
місяця згідно з Графіком повинні
надходити від Боржника на рахунок
Кредитора в сумі, визначеній цим
Графіком, не пізніше останнього числа
місяця, в якому платіж підлягає
виконанню (п. 2.2 Договору про
реструктуризацію).

Пунктом 2.5 Договору про
реструктуризацію Сторони погодили, що
у випадку, якщо у Боржника існує
прострочення оплати щомісячних
платежів за попередні місяці, Кредитор
зараховує кошти, що надійшли від
Боржника як погашення заборгованості
за простроченими платежами попередніх
місяців незалежно від зазначеного в
платіжному дорученні призначення
платежу.

Відповідно до п. 5.1 Договору про
реструктуризацію Договір набирає
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками Сторін
та скріплена печатками та діє до 30.04.2032
року, а в частині виконання зобов'язань
за Договором - до їх повного виконання.

Однак, відповідач взяті на себе грошові
зобов'язання у повному обсязі та в
строки передбачені Договором про
реструктуризацію не виконав,
прострочив сплату всупереч Графіку
платежівв результаті чого за період за
травень 2014 року та червень 2014 року, у
зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість у загальній сумі 57 937,82
грн., що відповідачем не запереченої не
спростовано.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Так, суд дійшов висновку про те, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 57
937,82 грн. є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем
строків виконання грошового
зобов'язання за Договором про
реструктуризацію, позивач також заявив
в позові вимогу про стягнення з
відповідача 1680,20 грн. інфляційних (за
період з червня 2012 року по червень 2014
року) та 315,94 грн. 3 % річних (за період
01.06.2012 року по 16.07.2014 року) в порядку ст.
625 Цивільного кодексу України та 1822,72
грн. пені (за період з 01.05.2014 року по
16.07.2014 року) і 4055,64 грн. штрафу, на
підставі п. 3.4 Договору.

Згідно з п. 3.4 Договору про
реструктуризацію за прострочення
виконання зобов'язань, вказаних в п. 2.2
Договору, Боржник зобов'язується
сплатити Кредитору пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7 %
від суми простроченого платежу.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Згідно наданого позивачем розрахунку,
пеня нарахована на заявлену суму боргу
окремо по кожному періоді виникнення
заборгованості в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що відповідає
вимогам ст. 549 Цивільного кодексу
України, п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань». Штраф
правомірно нарахований на суму
фактичної заборгованості, що
відповідає п. 3.4 Договору. Також, суд
враховує, що пеня та штраф є окремими
видами відповідальності і їх одночасне
стягнення не суперечить нормам чинного
законодавства, крім того, обидва види
відповідальності та її розмір
погоджені сторонами в Договорі.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Оскільки сума боргу виникла за
Договором поставки природного газу від
31.12.2009 року № 06/09-2320 і існувала
на момент укладення Договору про
реструктуризацію, невиконання
Договору про реструктуризацію в
частині спірних платежів свідчить про
прострочення сплати боргу за весь
період його існування, що є підставою
для застосування ст. 625 Цивільного
кодексу України.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, нарахування 3% річних та
інфляційних проведено виходячи із
фактичної суми заборгованості, що
існувала на відповідну дату, таким
чином, вимога позивача про стягнення 3%
річних та інфляційних підлягають
задоволенню.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені, штрафу,
річних та інфляційних суд вважає
правомірними і обґрунтованими,
оскільки відповідні нарахування
проведені за фактичний період
існування заборгованості у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача 57 937,82 грн. боргу, 1822,72 грн.
пені, 4055,64 грн. штрафу, 315,94 грн. 3% річних,
1680,20 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем доведені та обґрунтовані,
відповідачем не заперечені та не
спростовані, тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті
судового збору відповідно до статей 44,
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються судом на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз" (95001, Автономна Республіка
Крим, м. Сімферополь, Центральний район,
вул. Училищна, буд. 42 - А, код 03348117) на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, Шевченківський район, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) 57 937 грн.
(п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот тридцять
сім гривень) 82 коп. основного боргу, 1822
грн. (одна тисяча вісімсот двадцять дві
гривні) 72 коп. пені, 1680 грн. (одна
тисяча шістсот вісімдесят гривень) 20
коп. інфляційних, 315 грн. (триста
п'ятнадцять гриввень) 94 коп. 3% річних та
1 827 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім гривень) 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 20.10.2014 р.

Суддя
Карпечкін Т.П.