ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 жовтня 2014 року Справа №
5009/2087/12-5009/2773/12-908/3022/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівУдовиченка О.С.,
Міщенка П.К. (доповідач), Поліщука
В.Ю.розглянувши матеріали касаційної
скарги на ухвалу у справі
господарського суду Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сантехніка ЗАЗ" Донецького
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 року №5009/2087/12-5009/2773/12-908/3022/13
Запорізької областіза позовом до за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача про Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Володимирський" Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
арматурний завод" Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сантехніка ЗАЗ" звернення стягнення на
заставлене майно

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.07.2014 року касаційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Сантехніка ЗАЗ" на
ухвалу Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року у
справі №5009/2087/12-5009/2773/12-908/3022/13 було
повернуто на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113,
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 29.09.2014 року касаційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Сантехніка ЗАЗ" на
ухвалу Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року у
справі №5009/2087/12-5009/2773/12-908/3022/13 було
повернуто на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113,
Господарського процесуального кодексу
України.

13.10.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Сантехніка ЗАЗ"
втретє звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою на ухвалу
Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року у
справі №5009/2087/12-5009/2773/12-908/3022/13, однак,
подана касаційна скарга не може бути
прийнята до розгляду Вищим
господарським судом України, оскільки
вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів поданої
скарги, обставини, що спричинили
повернення попередніх касаційних
скарг, в поданій касаційній скарзі
скаржником не усунуто, оскільки,
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сантехніка ЗАЗ" не
надано належних доказів сплати
судового збору за подання касаційної
скарги.

Слід звернути увагу заявника
касаційної скарги на те, що відповідно
до п.п. 2.20, 2.21 п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 21.02.2013 року, перерахування суми
судового збору здійснюється за
загальними правилами згідно з вимогами
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" і відповідно
нормативно-правових актів
Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга) оплачується
судовим збором.

Відповідні документи подаються до
господарського суду тільки в
оригіналі.

Отже, опис вкладення у цінний лист, в
третьому пункті якого зазначено про
доказ сплати судового збору за подання
касаційної скарги на ухвалу Донецького
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 року у справі, не може бути
належним доказом сплати судового
збору.

За таких підстав, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сантехніка ЗАЗ" на
ухвалу Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року у
справі №5009/2087/12-5009/2773/12-908/3022/13 не може
бути прийнята до касаційного
провадження та підлягає поверненню.

Крім того, колегія суддів
касаційної інстанції вважає за
необхідне також відзначити, що, як
свідчать матеріали справи, скаржник не
вперше звертається з касаційними
скаргами, не дотримуючись вимог
процесуального законодавства.

Відповідні дії скаржника можуть бути
розцінені як такі, що скеровані на
затягування розгляду справи по суті, а
отже й такими, що підпадають під
визначення ст. 13 ЦК України
"зловживання правом". При цьому, колегія
суддів касаційної інстанції зазначає,
що ч. ч. 3, 6 вказаного правового
положення встановлено недопустимість
дій особи щодо зловживання правом, а
суд, в таких випадках, наділений
повноваженнями щодо зобов'язання такої
особи припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші
наслідки, встановлені законом, зокрема,
передбачені п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Крім того, у випадках зловживання
процесуальними правами, господарський
суд має право відреагувати на
відповідні порушення у спосіб,
передбачений ст. 90 ГПК України, - шляхом
винесення окремих ухвал, а за наявності
підстав, також і шляхом надіслання
повідомлень органам внутрішніх справ
чи прокуратури.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 86, п. 4, ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий
господарський суд України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сантехніка ЗАЗ" на ухвалу Донецького
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 року у справі
№5009/2087/12-5009/2773/12-908/3022/13 повернути
скаржнику.

Головуючий
О.С. Удовиченко

Судді
П.К. Міщенко

В.Ю. Поліщук