ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 р.
Справа №914/3369/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Іванчук С.В., при секретарі
судового засідання Білані О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом:
Приватного підприємства «Мірт»,
м.Львів

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства фірми
«Галбуд», м.Львів

про стягнення заборгованості в сумі
95284грн. 93коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Наконечна О.-А. Є. -
представник;

від відповідача: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали, за
клопотанням присутніх представників
сторін в судових засіданнях не
проводилася технічна фіксація
судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Приватного підприємства «Мірт» до
Приватного акціонерного товариства
фірми «Галбуд» про стягнення основного
боргу в сумі 95284грн. 93коп.

Ухвалою суду від 24.09.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 13.10.2014р. З метою
повного і всестороннього з'ясування
всіх обставин спору, для забезпечення
принципу змагальності, заслухавши
думку представників сторін, в судовому
засіданні 13.10.2014р. оголошено перерву до
21.10.2014р.

В судове засідання 21.10.2014р. представник
позивача явку забезпечив, позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві і просить суд позов
задоволити. Крім цього, представник
позивача, через канцелярію суду
(вх.№44627/14 від 21.10.2014р.) подав клопотання
про долучення до матеріалів справи
документів.

В судове засідання 13.10.2014р. представник
відповідача з'явився, позовні вимоги не
заперечив, в судове засідання 21.10.2014р.
відповідач явки повноважного
представника не забезпечив, будь-яких
пояснень на вимогу суду по суті
заявлених позовних вимог не надав,
позовні вимоги не оспорив, вимоги
ухвали суду не виконав. Причини неявки
суду не повідомив, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, що
підтверджується підписом представника
відповідача на повідомленні про
оголошення перерви. Жодних заяв чи
клопотань на адресу суду від
відповідача, станом на 21.10.2014р. не
поступало.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони
покладається обов'язок доводити їх
вимоги чи заперечення. Згідно вимог
ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів,
заявленні клопотань та здійсненні
інших процесуальних прав. Відповідно
до ст.75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. З
врахуванням належного повідомлення
про час та місце проведення судового
розгляду усіх сторін, судом
забезпечено сторонам рівні
процесуальні можливості у захисті
їхніх процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів та
здійсненні інших процесуальних прав, з
врахуванням наведеного, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у справі матеріалами, яких достатньо
для встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які
мають значення для справи,
господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Мірт»
поставило, а Приватне акціонерне
товариство фірма «Галбуд» отримало
через представників - Криса В.К. по
довіреностях: №483 від 10.06.2011р.; №000580 від
13.07.2012р., Козяр І.В. по довіреностях: №646
від 02.08.2011р.; №787 від 15.09.2011р.; №915 від
31.10.2011р.; №495 від 07.06.2012р.; №537 від 19.06.2012р.;
№574 від 02.07.2012р. та Лотоцький В.І. по
довіреності №422 від 17.05.2012р. отримали
асфальтобетон, що підтверджується
видатковими накладними: №РН-0000040 від
20.06.2011р. на суму 71217грн. 86коп. (з ПДВ);
№РН-0000055 від 22.07.2011р. на суму 53413грн.
40коп. (з ПДВ); №РН-0000068 від 12.08.2011р. на
суму 28758грн. 41коп. (з ПДВ); №РН-0000085 від
23.09.2011р. на суму 15669грн. 65коп. (з ПДВ);
№РН-0000098 від 31.10.2011р. на суму 18803грн.
58коп. (з ПДВ); №РН-000132 від 25.05.2012р. на суму
100836грн. 61коп. (з ПДВ); №РН-000146 від 07.06.2012р.
на суму 9324грн. 54коп. (з ПДВ); №РН-000149 від
19.06.2012р. на суму 22817грн. 69коп. (з ПДВ);
№РН-000155 від 30.07.2012р. на суму 34226грн. 52коп.
(з ПДВ) на загальну суму 355068грн. 26коп. (з
ПДВ). На оплату поставленого товару
позивачем виставлено відповідачу
рахунки-фактур: №СФ-0000339 від 20.06.2011р. на
суму 71217грн. 86коп. (з ПДВ); №СФ-0000372 від
22.07.2011р. на суму 53413грн. 40коп. (з ПДВ);
№СФ-0000394 від 12.08.2011р. на суму 28758грн.
41коп. (з ПДВ); №СФ-0000433 від 23.09.2011р. на
суму 15669грн. 65коп. (з ПДВ); №СФ-0000459 від
31.10.2011р. на суму 18803грн. 58коп. (з ПДВ);
№СФ-000132 від 25.05.2012р. на суму 100836грн.
61коп. (з ПДВ); №СФ-000146 від 07.06.2012р. на суму
9324грн. 54коп. (з ПДВ); №СФ-04/2037 від 19.06.2012р.
на суму 22817грн. 69коп. (з ПДВ); №СФ-13/1221 від
30.07.2012р. на суму 34226грн. 52коп. (з ПДВ).

03.09.2014р. позивач на адресу відповідача
надіслав вимогу б/н від 03.09.2014р., що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист від 03.09.2014р., в якій позивач
просив відповідача оплатити
заборгованість. Проте, дана претензія
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

На виконання своїх зобов'язань згідно
вищенаведених видаткових накладних,
відповідач неналежним чином
здійснював оплату за отриманий товар,
оплачуючи лише частково на загальну
суму 260000грн. 00коп., що підтверджується
долученими до матеріалів справи
копіями банківських виписок від
19.04.2013р., від 22.04.2013р. та від 20.05.2013р.,
внаслідок чого у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість в
сумі 95068грн. 26коп. (355068грн. 26коп. - 260000грн.
00коп. = 95068грн. 26коп.) Сума
заборгованості в розмірі 95068грн. 26коп.
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків за період з 20.06.2011р. по
10.10.2014р., підписаним та скріпленим
печаткою позивача.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
позивач просить суд стягнути 95284грн.
93коп., однак судом встановлено, що
позивачем не враховано часткової
оплати, здійсненої відповідачем у
повному обсязі із врахуванням
представлених доказів поставки товару
та проведених оплат, фактично сума
заборгованості становить 95068грн. 26коп.,
що підтверджується позивачем у
складеному та підписаному ним акті
звірки взаємних розрахунків за період
з 20.06.2011р. по 10.10.2014р. Тому позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача216грн.
67коп. заявлені безпідставно та не
обґрунтовано.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України,
ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Статтею 655 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Відповідно до частини
першої статті 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Відтак, строк
виконання грошового зобов'язання, що
випливає з правовідносин
купівлі-продажу та поставки,
встановлений спеціальною нормою
статті 692 ЦК України, та не може
ставитися в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України. Загальні положення частини
другої статті 530 ЦК України не можуть
бути застосовані до спірних
правовідносин сторін, оскільки термін
виконання зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), чітко встановлений
зазначеною спеціальною нормою права -
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.
Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 ГК України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду. За
таких обставин факт отримання товару
відповідачем і видаткова накладна,
надана позивачем на підтвердження
своїх вимог, є самостійною підставою
для виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар (Постанова Вищого господарського
суду України від 20.09.2012 № 12/5026/556/2012, Лист
Вищого Господарського Суду України від
29.04.2013р. №01-06/767/2013 "Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань"). При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. (Постанова Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Станом на день прийняття рішення суду,
доказів в спростування вищенаведених
обставин не поступало, доказів щодо
оплати заборгованості не представлено,
відтак заборгованість відповідача
перед позивачем з основного боргу
становить 95068грн. 26коп.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги до відповідача з
основного боргу в сумі 95068грн. 26коп. є
обґрунтованими, не спростованими,
підтвердженими належними доказами та
підлягають задоволенню. В решті
позовних вимог щодо стягнення
основного боргу в сумі 216грн. 67коп.
належить відмовити.

Судові витрати необхідно віднести на
відповідача, відповідно до ст.49 ГПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства фірми «Галбуд» (79026, м.Львів,
вул.Академіка Лазаренка, буд.4,
ідентифікаційний ) на
користь Приватного підприємства
«Мірт» (79038, м.Львів, вул.Пасічна, буд.81,
кв.12, ідентифікаційний )
95068грн. 26коп. - основного боргу та 1901грн.
37коп. - судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

В решті позовних вимог відмовити.

Суддя
Іванчук С.В.

Повне рішення складено 24.10.2014р.