ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 року Справа №
904/4738/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Антонік С.Г.
(доповідач)

суддів: Чоха Л.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання:
Ревковій Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Філіппенкова О.Б.,
представник, довіреність № 53 від 01.09.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.08.2014р.
у справі №904/4738/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕКС Л", м.
Запоріжжя

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна", м.
Кривий Ріг

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови суду від 19.09.2014р.
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОМС-Україна" передана для розгляду
колегії суддів у складі головуючого
судді Антонік С.Г., суддів Чимбар Л.О.,
Чоха Л.В.

Ухвалою суду від 24.09.2014р. даною колегією
суддів апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОМС-Україна" прийнято до свого
провадження.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 04.08.2014
року (суддя Мартинюк С.В.) позов
задоволено.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Импекс Л"
заборгованість в розмірі 31447,67 грн., 3%
річних в розмірі 157,67 грн., пеню в
розмірі 998,57 грн. та судовий збір в
розмірі 1827 грн.

Рішення суду мотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № 73/188/Кр від 03.01.2013р., щодо
повної оплати позивачу вартості
поставленої продукції.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
відповідач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.08.2014
року та прийняти нове рішення.

В апеляційній скарзі заявник
посилається на те, що судом першої
інстанції помилково було надано
неналежну правову оцінку документам,
що ніби то свідчать про приймання
товару, які були прирівняні до актів
приймання-передачі, хоча не
посвідчують факт передачі товару, і не
можуть свідчити про перехід права
власності від Продавця до Покупця і
відповідно свідчити про перехід права
власності на поставлений товар і
момент виникнення грошового
зобов'язання у зв'язку з поставкою
Товарів.

Крім того, як зазначає скаржник, судом
не було перевірено повноваження осіб,
які підписали накладні в якості
представників ТОВ «ОМС-Україна». Також,
позивачем не додано до позовної заяви
довіреності на право отримання
особами, що підписали накладні
товарно-матеріальних цінностей від
імені ТОВ «ОМС-Україна».

Відповідач своїм правом на участь в
судовому засіданні не скористався. Про
час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
не погоджується з твердженням
скаржника про те, що наявність
видаткових накладних не можуть
свідчити про перехід права власності
на товар. Посилаючись на норми чинного
законодавства зазначає, що видаткова
накладна є первинним документом, яка
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Крім того, відтиск печатки
підприємства, наявний на первинних
документах, є свідченням участі
відповідача у здійсненні певної
господарської операції та є підставою
виникнення обов'язку зі здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Щодо ствердження скаржника про
відсутність приймально-здавального
акту та розписки про отримання товару,
то у відзиві робиться посилання на п.2.4
Договору, яким не передбачені ні
наявність приймально-здавального акту
та розписки про отримання товару.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм чинного
законодавства при винесенні рішення
суду, встановила наступне.

03.01.2013 року між ТОВ "Импекс Л"
(продавець) та ТОВ "ОМС-Україна"
(покупець) укладено договір поставки
№73/188/Кр. Згідно п.1.1 договору
постачальник зобов'язується поставити
(передати у власність) товар покупцю, а
покупець прийняти та оплатити його на
умовах, визначених договором.

Згідно до п.2.4.Договору, при переданні
товару Постачальник зобов'язаний
передати Покупцю:

а) накладну на товар, підписану
уповноваженою особою та скріпленою
печаткою постачальника;

б) податкову накладну, підписану
уповноваженою особою та скріпленою
печаткою постачальника;

в) документи, які підтверджують якість
товару;

г) рахунок на оплату з банківськими
реквізитами Постачальника та рахунком,
який належний до сплати.

У відповідності з п. 2.5. Договору право
власності на товар переходить до
Покупця (ТОВ «ОМС-Україна») при
передачі товару що посвідчується
підписом та печаткою покупця на
супровідних документах.

Згідно п. 6.3 Договору приймання товару
за кількістю здійснюється у
відповідності з «Інструкцією про
порядок прийманні продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
кількістю» затвердженою Постановою
Держарбітража при Раді Міністрів СРСР
від 15.06.2014 р.

Відповідно до п. 3.1. договору, покупець
зобов'язаний здійснити оплату за
отриманий товар протягом 14 календарних
днів з дня отримання товару від
постачальника.

Пунктом 8.1. сторони погодили, що договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до
виконання сторонами своїх зобов'язань.
Постачальник здійснює поставку товару
за даним договором до 31.12.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору, позивач в
період з 03.01.2013р. по 01.04.2014р. поставив
відповідачу товар на загальну
кількість 505 580,27 грн., що
підтверджується видатковими
накладними та рахунок-фактурами.

Відповідач, в порушення умов Договору
поставки, частково розрахувався з
позивачем за поставлений товар на суму
474 132,60 грн., що підтверджується
банківськими виписками ( а.с.17-22, 45 - 94).

Борг за поставлений товар, що утворився
у відповідача по справі - 31 447,67 грн., що і
стало причиною спору.

Між сторонами без зауважень підписано
акт звірки взаєморозрахунків (а.с.35-39).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України
(ст.ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно ст..712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк(строки) товар у власність покупця
для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Факт отримання відповідачем товару
та борг у сумі 31 447,67 грн.
підтверджується матеріалами справи.

Тому суд правильно стягнув суму боргу у
розмірі 31 447,67 грн.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання, шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір не передбачено законом
або договором.

В п. 7.2. договору визнаечно, що у разі
порушення покупцем строків оплати
товару, передбаченого умовами даного
договору, покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі 0,1% від
вартості несплаченого товару за кожний
день прострочення.

Так, позивач нарахував та просить
стягнути з відповідача пеню в розмірі
998,57 грн. за період з 16.04.2014 року по 15.06.2014
року, нараховану з урахуванням
подвійної облікової ставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
построчив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просив стягнути 3% річних у
розмірі 157,67 грн. за період з 16.04.2014р. по
15.6.2014р.

Розрахунок пені та 3% річних позивачем
здійснено правильно у зв'язку з чим
позовні вимоги в цій частині правильно
задоволені судом.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з вищенаведених підстав, а
також у зв'язку з тим, що порядок
прийняття товару передбачено
договором

і доказів його порушення відповідачем
не надано. Рішення суду слід залишити в
силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОМС-Україна" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.08.2014р.
у справі №904/4738/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
17.10.2014р.

Головуючий: __________________
С.Г. Антонік

Судді: __________________
Л.О.Чимбар

__________________
Л.В.Чоха