ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 р. Справа № 909/883/14
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Калашник В. О.

при секретарі судового засідання
Кричовський Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_2

до відповідача: Підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_3

про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ІФ
№026444, виданий відповідачу, 08.11.04.

за участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_3- представник,
(довіреність №753 від 16.10.14)

Від відповідача представник не
з'явився.

Встановив:

Позивач, фізична особа підприємець
ОСОБА_1, звернулася до господарського
суду Івано-Франківської області з
позовною заявою про визнання
недійсним та скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку серія ІФ №026444, виданий
відповідачу, фізичній особі
підприємцю ОСОБА_2 08.11.04, який засвідчує
його право власності на земельну
ділянку площею 0,0794га, розташовану в
АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що при оформленні
права власності на вказану земельну
ділянку, Відповідач порушив її право як
суміжного землекористувача, а тому
просить суд задовольнити вимоги
викладені в позовній заяві.

Як вбачається із змісту позовної
заяви та встановлено в судовому
засіданні, Позивачу належить на прав
власності земельна ділянка площею 0,0287
га , розташована в АДРЕСА_4, придбана
нею на підставі договору
купівлі-продажу землі укладеного у 1999
році. Право власності на вказану
земельну ділянку підтверджується
державним актом на право власності на
землю серії ІФ №018238, виданої 01.11.2000
відповідно до рішення сесії
Перегінської селищної ради від 12.11.1999.

Під-час виготовлення вказаного
державного акту, позивач погодила межі
своєї земельної ділянки із суміжними
землекористувачами, серед яких зокрема
було Перегінське Споживче товариство,
на земельній ділянці якого було
розміщено ресторан "Лісоруб".

На підставі договору
купівлі-продажу №17 від 10.01.2003,
підприємець ОСОБА_2 набув право
власності на земельну ділянку площею
0,0794га, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного договору
купівлі-продажу підприємцю ОСОБА_2 був
виданий державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
за №026444 від 08.11.2004, з цільовим
призначенням для розміщення та
обслуговування кафе.

У 2006-2007 роках, відповідач здійснював
будівництво торгового комплексу
"ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідно до схеми відводу
земельної ділянки під будівництво
торгового комплексу в АДРЕСА_1,
приватного підприємця ОСОБА_2,
відстань від межі належного Позивачу
на праві власності магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_2" до межі земельної
ділянки , яка належить ОСОБА_2 повинна
становити 3м., а відстань від стіни
торгового комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" до
межі земельної ділянки ОСОБА_2, повинна
становити 4 м. Таким чином сумарна
відстань між магазином "ІНФОРМАЦІЯ_2" та
торговим комплексом "ІНФОРМАЦІЯ_1"
повинна становити 7м.

Однак, відстань між вказаними
будівлями становить лише 3,35м, що
підтверджується у листі відділу
містобудування та архітектури
Рожнятівської РДА №64/01-15 від 23.07.2014.

В підтвердження факту порушення
земельних прав Позивача з використання
належної їй земельної ділянки слугує
лист Перегінської селещної ради №811/02-18
від 08.07.2013, із змісту якого вбачається,
що проведеним обміром земельної
ділянки здійсненим відповідно до
Держаного акту на право власності на
землю №018238 від 01.11.2000, земельна комісія
встановила межу між земельною ділянкою
позивача та земельною ділянкою
відповідача на відстані 1 метр 12
сантиметрів від стіни приміщення
"ІНФОРМАЦІЯ_2", яка належить позивачу.

Крім, цього, відповідачем
сфальсифіковано кадастровий номер
його земельної ділянки.

Таким чином, земельна ділянка
відповідача накладається на земельну
позивача, що створює перешкоди у її
повноцінному використанні Позивача з
цільовим призначенням, як це
передбачено державним актом на право
власності на землю №018238.

З метою поновлення порушеного
права, позивач звернувся до
Перегінської селещної ради із заявою
про визначення меж земельних ділянок в
натурі, однак вказане питання не
вирішується.

Враховуючи викладені обставини,
позивач звернувся до господарського
суду з позовом за захистом свого
порушеного права, як власник земельної
ділянки на яку фактично накладається
земельна ділянка, що належить
відповідачу.

Позовною вимогою позивач просить
суд визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ІФ №026444
належну підприємцю ОСОБА_2 виданого на
підставі договору купівлі-продажу та
засвідченого державним нотаріусом
другої Рожнятівської державної
нотаріальної контори за №17 від 10.01.2003.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві
та просить суд позов задовольнити.

Проте, представником позивача
подано на розгляд суду клопотання про
зупинення провадження у справі до
вирішення іншим судом спору, предметно
пов"язаним із спором у даній справі.

Зокрема, він посилається на
господарський спір, який розглядається
Львівським апеляційним господарським
судом в порядку апеляційного
оскарження у справі №909/380/14 за позовом
підприємця ОСОБА_2 до відповідача,
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
площею 0,0794 га, яка розташована в
АДРЕСА_1 шляхом демонтажу огорожі.

Розглянувши подане клопотання,
суд вважає його безпідставним і таким,
що не підлягає задоволенню із
слідуючих підстав:

Відповідно до ст. 79 ГПК України,
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Позовною вимогою у даній справі є
визнання недійсним та скасування
державного акта на право власності на
земельну ділянку серія ІФ №026444 від
08.11.04, яким засвідчується право
власності відповідача на земельну
ділянку площею 0,794 га, яка знаходиться
в АДРЕСА_1 з підстав накладення
земельної ділянки яка належить
Позивачу на земельну на земельну
ділянку, яка належить відповідачу.

Спір про демонтаж огорожі, який
розглядається Львівським апеляційним
господарським судом у справі №909/380/14 в
порядку апеляційного оскарження не
створює неможливості розгляду спору у
даній справі, яка може бути розглянута
судом по суті з прийнятям відповідного
рішення.

Враховуючи наведені обставини та
норми закону, суд не вбачає підстав для
задоволення клопотання представника
відповідача про зупинення провадження
у справі №909/883/14 та вважає за необхідне
продовжити її розгляд по суті.

Відповідач відзив на позов не
подав, представник в судове засідання
не з"явився, про причини нез"явлення не
повідомив.

Незважаючи на нез"явлення в судове
засідання представника відповідача,
судом здійснено усі заходи щодо
повідомлення учасників процесу про час
та місце проведення судових засідань,
що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Абзацом першим пункту 3.9.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Суд також дійшов висновку про
достатність у матеріалах справи
документальних доказів для вирішення
спору по суті за відсутності
повноважного представника
відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України,
справа розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Заслухавши в судовому засіданні
доводи представника позивача ,
дослідивши обставини у справі і подані
ним докази, надавши їм належну правову
оцінку відповідно до приписів ст.43 ГПК
України, суд вважає позовні вимоги
необгрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню із слідуючих
підстав:

Відповідно до ст. 131 ЗК України,
громадяни та юридичні особи України, а
також територіальні громади та держава
мають право набувати у власність
земельні ділянки на підставі міни,
ренти, дарування, успадкування та інших
цивільно-правових угод.

Такими цивільно-правовими
угодами, зокрема, є договори
купівлі-продажу землі.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідачем була придбана
земельна ділянка площею, 0,0794га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу №17 від 10.01.2003,
посвідченого державним нотаріусом
другої Рожнятівської нотаріальної
контори.

Статтею 125 ЗК України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Документом , що посвідчує право на
земельну ділянку, відповідно до ст. 126
ЗК України є державний акт.

На підставі наведених норм
земельного законодавства, в
підтвердження набутого відповідачем
права власності на землю на підставі
цивільно-правової угоди (договору
купівлі-продажу), останньому був
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0794 га , яка знаходиться в АДРЕСА_1
Рожнятівського району,
Івано-Франківської області, серія ІФ
№026444 від 08.11.04.

Оскільки, межі земельної ділянки
відповідача, накладаються на межі
земельної ділянки позивача, що в свою
чергу заважає останньому в її
використанні за цільовим призначенням,
позивач звернувся до господарського
суду із позовною заявою, в якій просить
суд захистити його порушене право
шляхом визнання недійсним та
скасування вказаного вище державного
акту на право власності на земельну
ділянку.

Проте, ст. 16 ЦК України визначено,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Цією ж статтею закону визначені
способи захисту порушеного права, до
яких зокрема відноситься і визнання
правочину недійсним.

Однак, статтею 140 ЗК України
визначені підстави припинення права
власності на земельну ділянку.

Проте, підстави, які вказані
позивачем у позовній заяві для
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку, вказаною статтею
закону не передбачені.

Крім цього, суд вважає, що позивачем
невірно обрано спосіб захисту
порушеного цивільного права, що
відповідно до положень ст. 16 ЦК України
є підставою для відмови позивачу у його
захисті.

На підставі викладених обставин,
та з врахуванням наведених норм закону,
суд вважає що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України
судові витрати слід залишити за
позивачем.

На підставі викладеного ,
відповідно до ст. 124 Конституції
України, ст. 16 ЦК України , ст. 125, 131, 140 ЗК
України, керуючись ст. 33, 43, 49, 75, ст. 82
- 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову
фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до
відповідача, фізична особа підприємець
ОСОБА_2 про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ІФ
№026444, виданий відповідачу, 08.11.04, який
засвідчує його право власності на
земельну ділянку площею 0,0794га,
розташовану в АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.10.14

Суддя
Калашник В. О.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Попович В. В. 23.10.14