ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.Справа № 922/3756/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом ДК "Укргазвидобування" НАК
"Нафтогаз України" в ос. філії ГПУ
"Полтавагазвидобування" м. Полтава до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківспецгазснаб",
смт. Високий про стягнення коштів в
розмірі 28508,06 грн. за участю
представників сторін:

Представник позивача - Ашмінець І.В.,
дов. від 10.04.2014 року.

Представник відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Укргазвидобування" в особі
Газопромислового управління
"Полтавагазвидобування", м. Полтава,
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківспецгазснаб", смт. Високий, про
стягнення заборгованості в розмірі
28508,06 грн., яка виникла внаслідок
порушення відповідачем умов договору
про надання послуг з наливу № 010313 від
25.01.2013р., укладеного між сторонами
даного спору.

Ухвалою господарського суду від
08.09.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на
22.09.2014р. об 11:30 год.

Ухвалою господарського суду від
22.09.2014р. розгляд справи відкладався на
14.10.2014 р. о 10:45 год.

У призначеному судовому засіданні
14.10.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання 14.10.2014р. не з'явився, про
причину неявки суд не повідомив, відзив
на позов не надав, заборгованість не
спростував. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить наявне в матеріалах
справи повідомлення №029126/1 про
отримання представником відповідача
ухвали господарського суду від 22.09.2014р.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався, процесуальне
право на участь у судовому засіданні не
реалізував.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представника позивача, судом
встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 25.01.2013р.
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Харківспецгазснаб"
(замовник, відповідач) та Публічним
акціонерним товариством
"Укргазвидобування" в особі
Газопромислового управління
"Полтавагазвидобування" (виконавець,
позивач) укладено договір про надання
послуг з наливу № 010313, відповідно до
умов якого виконавець зобов'язується
надати замовнику послуги з наливу
скрапленого газу в автоцистерни.

Відповідно до п. 2.1. договору, виконання
робіт з надання послуг оформляється
актом приймання-передачі виконаних
робіт, який підписується до 10 числа
місяця наступного за звітним, з
обов'язковим прибуттям представника
замовника.

Надання послуг з наливу скрапленого
газу проводиться після 100% передплати
послуг (п. 2.2. договору), згідно з
рахунком-фактурою виконавця, отриманим
у відповідь на замовлення (п. 4.1.
договору).

Згідно з п. 3.1. договору, ціна послуги
складає 36,00 грн. за одну тону (з
урахуванням ПДВ).

Даний договір набирає чинності з 01
січня 2013р. та діє до 31.12.2013р. (п. 9.1.
договору). Якщо станом на 31 грудня між
сторонами не буде укладено новий
договір, дія цього договору
продовжується до укладання нового
договору (п. 9.2. договору).

На виконання умов договору, позивачем у
2013 році надані відповідачу послуги з
наливу скрапленого газу на загальну
суму 3895795,26 грн., що підтверджується
наданими до матеріалів справи актами
виконаних робіт, підписаних
повноважними представниками сторін
договору та скріплених печатками
установ.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, різниця між проведеною
відповідачем попередньою оплатою та
фактично наданими позивачем послугами
склала 24575,26 грн. Дана заборгованість до
цього часу залишається несплаченою.

Звертаючись з відповідним позовом до
господарського суду, позивач,
враховуючи порушення відповідачем
умов договору про надання послуг з
наливу № 010310 від 25.01.2013р., нарахував
відповідачу 3% річних в сумі 676,66 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 3256,22 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства; сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами; сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв діловою
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179
Господарського кодексу України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ст. 628 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до cт. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Так, як свідчать матеріали справи, на
виконання умов договору №010313,
позивачем у 2013 році надані відповідачу
послуги з наливу скрапленого газу на
загальну суму 3895795,26 грн., що
підтверджується наданими до
матеріалів справи актами виконаних
робіт, підписаних повноважними
представниками сторін договору та
скріплених печатками установ.

Однак, в порушення умов договору,
відповідач за надані послуги повністю
не розрахувався, та не надав суду
доказів на підтвердження сплати
заборгованості в розмірі 24575,26 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання за договором про надання
послуг з наливу № 010313 від 25.01.2013р.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони користуються рівними
процесуальними правами. Сторони мають
право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати суми боргу за
договором № 010313 від 25.01.2013р. в розмірі
24575,26 грн., суд визнає вимогу позивача
щодо стягнення з відповідача 24575,26 грн.
основної заборгованості за договором
про надання послуг з наливу від 25.01.2013р.
належно обґрунтованою, доведеною
матеріалами справи та такою, що
підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 3% річних у сумі 676,66 грн. та
3256,14 грн. інфляційних втрат,
нарахованих згідно ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
підлягають задоволенню як правомірні
та обґрунтовані (здійснений позивачем
розрахунок перевірено судом).

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариство
"Укргазвидобування" в особі
Газопромислового управління
"Полтавагазвидобування"
обгрунтованими, доведеними
матеріалами справи та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати в даній справі покладаються на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 55, 129 Конституції України; ст.ст. 6, 11,
15, 16, 509, 525, 526, 598, 625-629, 901, 903 Цивільного
кодексу України; ст. ст. 173, 174, 179, 193
Господарського кодексу України; ст. ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 65, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківспецгазснаб"
(62459, Харківська область, Харківський
район, смт. Високий, вул. Спортивна, 1,
) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі
Газопромислового управління
"Полтавагазвидобування" (36008, м. Полтава,
вул. Фрунзе, 173, )
заборгованість по наданню послуг з
наливу, згідно договору № 010313 від
25.01.2013р. (реєстраційний номер ГПУ
"Полтавагазвидобування" 101/13 від
22.02.2013р.) у загальній сумі 28508,06 грн. (з
яких: 24575,26 грн. - заборгованість за
надані послуги, 3256,14 грн. - інфляційні,
676,66 грн. - 3% річних) та судовий збір в
сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3756/14