ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 р.
Справа № 914/2705/14

За позовом: Науково-виробничого
підприємства «Академія» Товариства
інвалідів Київського району м.Харкова,
м.Харків

до відповідача-1: Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВОНА», м.Львів

до відповідача-2: Публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ», м.Київ

про визнання недійсним договору №001317
добровільного страхування майна та
добровільного страхування майна від
вогневих ризиків та ризиків стихійних
явищ від 10.06.2008р. та застосування
наслідків недійсності договору
страхування шляхом стягнення 8746,24грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Сидор В.Д. -
представник за довіреністю

від відповідача-2: Пилат Т.І. -
представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено
Науково-виробничим підприємством
«Академія» Товариства інвалідів
Київського району м.Харкова, м.Харків
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВОНА», м.Львів та
до Публічного акціонерного товариства
«Піреус Банк МКБ», м.Київ про визнання
недійсним договору №001317 добровільного
страхування майна та добровільного
страхування майна від вогневих ризиків
та ризиків стихійних явищ від 10.06.2008р.,
укладеного між Науково-виробничим
підприємством «Академія», Акціонерним
товариством закритого типу страховою
компанією «ВЕЛТА» та Відкритим
акціонерним товариством «Піреус банк
МКБ» в особі Харківської філії ВАТ
«Піреус банк МКБ» та застосування
наслідків недійсності договору
страхування шляхом стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВОНА» грошових
коштів в сумі 8746,24грн.

Ухвалою суду від 30.07.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
13.08.2014р. Ухвалою суду від 13.08.2014р.строк
розгляду справи за клопотання
відповідача-2 продовжено на 15 днів та
відкладено розгляд на 06.10.2014р. із
зазначених у ній підстав. Ухвалою суду
від 06.10.2014р. розгляд справи відкладено
на 13.10.2014р. у зв'язку з неявкою окремих
учасників судового процесу.

Представникам відповідачів роз'яснено
права, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України.

Позивач явки повноважного
представника в судове засідання
13.10.2014р. повторно не забезпечив,
поважності причин неявки суду не
повідомив, хоча про час і місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином. На адресу
господарського суду надійшли
додаткові пояснення по суті спору
(вх.№42640/14 від 06.10.2014р.).

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні 13.10.2014р. проти позову
заперечив з мотивів, вказаних у відзиві
на позовну заяву (вх.№34610/14 від 11.08.2014р.).
Зазначив, що НВП «Академія» пропущено
встановлений законом строк звернення
до суду із позовною заявою, відтак,
просив застосувати наслідки спливу
позовної давності та у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Представник відповідача-2 в судовому
засіданні 13.10.2014р. проти позову
заперечив з підстав, зазначених у
поданому ним відзиві на позовну заяву
(вх.№43316/14 від 13.10.2014р.). Зазначив, що
підстави для визнання оспорюваного
договору страхування недійсним
відсутні внаслідок його неукладення.
Відтак, у задоволенні позову просив
відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами, в
яких достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
відповідачів, судом встановлено
наступне.

Між Акціонерним товариством закритого
типу страховою компанією «ВЕЛТА»
(правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «ВОНА»; страховик за
договором, відповідач-1 по справі)
Науково-виробничим підприємством
«Академія» Товариства інвалідів
Київського району м.Харкова
(страхувальник за договором, позивач по
справі) та Відкритим акціонерним
товариством «Піреус Банк МКБ» (після
зміни найменування - Публічне
акціонерне товариство «Піреус Банк
МКБ»; вигодонабувач за договором,
відповідач-2 по справі) укладено
договір №001317 добровільного
страхування майна та добровільного
страхування майна від вогневих ризиків
та ризиків стихійних явищ від 10.06.2008р.

Предметом цього договору, згідно п.1.1, є
страхування майна, далі «застраховане
майно», переданого страхувальником в
заставу згідно умов договору застави
№3/08-25 від 10.06.2008р. (надалі - договір
застави) і згідно кредитного договору
№К/08-15 від 10.06.2008р., які укладено між
страхувальником і ВАТ «Піреус Банк
МКБ», з метою відшкодування збитку,
заподіяного в результаті настання
страхового випадку.

На виконання умов договору, зокрема
п.4.6, за рахунок належних позивачу
грошових коштів, що обліковувались на
його банківському рахунку, здійснено
страховий платіж в розмірі 8746,24грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№1206/5 від 12.06.2008р. (копія знаходиться в
матеріалах справи).

Від імені позивача зазначений договір
підписано комерційним директором НВП
«Академія» ОСОБА_4.

Вироком Дзержинського районного суду
міста Харкова від 03.10.2013р. по
кримінальній справі №638/6555/13-к
встановлено факт використання при
укладенні зазначеного договору
підроблених документів, а саме: наказу
№23/07 від 15.05.2007р. про призначення ОСОБА_4
комерційним директором
Науково-виробничого підприємства
«Академія» Товариства інвалідів
Київського району м.Харкова, контракту
від 15.052007р. з комерційним директором, а
також довіреності, отриманої обманним
шляхом, та визнано гр.ОСОБА_4 винним у
вчиненні злочинів, передбачених ч.3
ст.358, ч.4 ст.190 КК України (копія вироку
знаходиться в матеріалах справи).

Вважаючи, що в момент вчинення
оспорюваного правочину не додержано
передбачених ст.203 ЦК України вимог,
зокрема, в частині вільного
волевиявлення учасника правочину та
відповідності його внутрішній волі та
наявності необхідного обсягу
цивільної дієздатності у особи, яка
вчиняє правочин, НВП «Академія»
звернулось до суду із позовною заявою
про визнання недійсним договору №001317
добровільного страхування майна та
добровільного страхування майна від
вогневих ризиків та ризиків стихійних
явищ від 10.06.2008р., укладеного між
Науково-виробничим підприємством
«Академія», Акціонерним товариством
закритого типу страховою компанією
«ВЕЛТА» та Відкритим акціонерним
товариством «Піреус банк МКБ» в особі
Харківської філії ВАТ «Піреус банк
МКБ» та застосування наслідків
недійсності договору страхування
шляхом стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВОНА» грошових коштів в сумі
8746,24грн.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Пленуму Вищого господарського суду
України у п.2.6 Постанови №11 від 29.05.2013р.
роз'яснено, що не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено
(договір, який не укладено). Не
вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких зокрема, відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту.

Відтак, перш ніж розглядати питання,
щодо відповідності оспорюваного
договору вимогам закону, необхідно
проаналізувати дії сторін чи свідчать
вони про те, що такий договір є фактично
укладеним.

Так, ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Порядок укладення договору є
визначеною законом системою дій
учасників договірних відносин,
спрямованих на встановлення цивільних
прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є
укладеним з моменту досягнення в
належній формі згоди з усіх істотних
умов договору, якими є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною першою статті 640 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним з
моменту одержання особою, яка
направила пропозицію укласти договір,
відповіді про прийняття цієї
пропозиції.

За змістом статей 641-642 Цивільного
кодексу України, пропозицію укласти
договір (оферту) може зробити кожна із
сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.
Якщо особа, яка одержала пропозицію
укласти договір, у межах строку для
відповіді вчинила дію відповідно до
вказаних у пропозиції умов договору
(відвантажила товари, надала послуги,
виконала роботи, сплатила відповідну
суму грошей тощо), яка засвідчує її
бажання укласти договір, ця дія є
прийняттям пропозиції, якщо інше не
встановлено законом.

В силу ст.180 ГК України, господарський
договір вважається укладеним за умови
досягнення згоди щодо усіх його
істотних умов, з обов'язковим
погодженням предмету, ціни та строку
його дії.

При цьому, недодержання сторонами
обов'язку щодо погодження істотних
умов договору відповідно до ч.8 ст.181 ГК
України, тягне за собою визнання
договору неукладеним (таким, що не
відбувся), а не недійсним згідно зі
статтями 203, 215 Цивільного кодексу
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
засновниками НВП «Академія» не
надавалося дозволу товариству на
укладення договору страхування, не
доручалося посадовим особам НВП
«Академія» підписувати будь-які
договори. Науково-виробниче
підприємство «Академія» не зверталося
до Акціонерного товариства закритого
типу страхової компанії «ВЕЛТА» про
укладення зазначеного договору.
Позивач не підписував оспорюваний
договір, не скріплював його своєю
печаткою і не вчиняв дій щодо його
схвалення.

ОСОБА_4, не перебуваючи у трудових
відносинах з НВП
«Академія», підписав зазначений
договір, що встановлено кримінальною
справою № 638/6555/13-к.

Відтак, НВП «Академія» не
узгоджувалися умови оспорюваного
договору страхування та не надавалася
згода на їх підписання.

Суд також звертає увагу на те, що
постановою Вищого господарського суду
України по справі №5023/6400/11-33/226 від
31.07.2014р. встановлено, що кредитний
договір №К/08-15 від 10.06.2008р. та договір
застави реєстраційний №3/08-25 від
10.06.2008р. між Відкритим акціонерним
товариством «Піреус банк МКБ» в особі
Харківської філії та
Науково-виробничим підприємством
«Академія» Всеукраїнської громадської
організації «Союз організацій
інвалідів України» - товариства
інвалідів Київського району м.Харкова
є неукладеними.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку про те, що
оспорюваний договір не укладався, а
тому відсутні підстави для задоволення
позовних вимог Науково-виробничого
підприємства «Академія» Товариства
інвалідів Київського району міста
Харкова про визнання вказаного
договору страхування недійсним.

Суд зазначає, що до неукладених
правочинів не застосовуються наслідки
недійсних правочинів.

Щодо стосується заяви відповідача-1 про
застосування наслідків спливу
позовної давності (вх.№34610/14 від
11.08.2014р.), суд зазначає, що відповідно до
роз'яснення Пленуму Вищого
господарського суду України, наданого
у п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р., за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Відтак, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що судом не встановлено
порушення охоронюваного законом
інтересу особи, а саме - не доведено
наявність підстав для визнання
договору страхування недійсним
внаслідок його неукладення, суд
приходить до висновку про необхідність
відмовити в задоволенні заяви
відповідача-1 про застосування
наслідків спливу позовної давності.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Вирок суду в кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення, які набрали законної
сили, є обов'язковими для
господарського суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на позивача в
повному обсязі.

В той же час, позивач, відповідно до п.19
ч.1 ст.15 Закону України «Про судовий
збір» НВП «Академія» звільнено від
сплати судового збору за подання
позову, з яким воно звернулось до суду.

Пленумом Вищого господарського суду у
п.4.5 Постанови №7 від 21.02.213р. роз'яснено,
що у випадках, коли позивач звільнений
від сплати судового збору і позов
залишено без задоволення - судовий збір
не стягується.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 20.10.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.