КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Справа№ 910/5495/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Скрипки І.М.

Шаптали Є.Ю.

За розглядом апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
енергосилова компанія» на рішення
Господарського суду міста Києва від
14.07.2014р. (суддя Чебикіна С.О.) у справі №
910/5495/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська

енергосилова компанія»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мечелспецсталь»

про стягнення коштів (6 144 грн.)

Представники сторін:

від позивача (скаржник): не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014р. відмовлено у
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Українська енергосилова компанія»
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мечелспецсталь» 6 144
грн..

Ухвалою суду від 02.09.2014р. порушено
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
енергосилова компанія», у якій, позивач
просив скасувати рішення першої
інстанції та прийняти нове рішення;
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мечелспецсталь» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
енергосилова компанія» 6 144 грн. та
понесені судові витрати.

Позивач не згоден з законністю
судового рішення першої інстанції,
вважає, що воно прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповним та неправильним
з'ясуванням обставин справи.

Згідно доводів апеляційної скарги,
товариством заявлені вимоги про
стягнення з відповідача грошових
коштів перерахованих в сумі 6 144 грн. за
товар - круг 190 15х12ВМФ, оскільки
протягом розумного строку товар не був
поставлений та в ньому відпала
необхідність. В свою чергу позивач
16.09.2013р. звертався з вимогою № 150/09 про
повернення передоплати в термін до
20.09.2013р., докази направлення вимоги
(поштова квитанція та опис) є додатками
до позовної заяви, відсутність
додатків до позовної заяви у ході
розгляду справи суд не встановлював.

В судове засідання не з'явились
представники сторін, однак враховуючи,
що явка в судове засідання є правом
сторін, а не їх обов'язком, не
визнавалась судом обов'язковою для
представників сторін, справа може
розглядатись без їх участі, оскільки
таке нез'явлення не перешкоджає
розгляду апеляційної скарги.

Ухвала про призначення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги, яка надсилалась судом за
юридичними адресами сторін
зазначеними в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців повернуті поштовим
відділенням з відміткою про закінчення
терміну зберігання, та про
неможливість виконати вручення, що
свідчить про виконання судом обов'язку
та належне повідомлення учасників
процесу про судовий розгляд (ст. 64 ГПК
України, п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р.).

У апеляційній скарзі викладені
підстави з яких, за твердженням
скаржника підлягає скасуванню
прийняте судом першої інстанції
рішення у справі, такі суду є
зрозумілими, не потребують додаткового
роз'яснення представником. Згідно
отриманого пояснення щодо
неможливості виконання вимог ухвали
суду в частині надання витребуваного
документу (рахунку), скаржник просив
розглянути справу за наявними
матеріалами без участі представника
позивача; поштову кореспонденцію
надсилати на іншою адресою.

За розглядом матеріалів справи, при
дослідженні наявних доказів,
враховуючи доводи скаржника викладені
в апеляційній скарзі, судом
відзначається про відсутність підстав
для скасування судового рішення при
врахуванні наступного.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що 27.03.2013р.
позивачем на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мечелспецсталь» було перераховано 6 144
грн. з призначенням платежу «оплата за
метал згідно рахунку № СФ-0013532 від
27.03.2013 на суму 6 144 грн. включаючи ПДВ 1024
грн.».

Відповідно до положень статті 205
Цивільного кодексу України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Статтею 638 Цивільного кодексу України
та ч. 2 статті 180 Господарського кодексу
визначено, що договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом, як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Представлені до матеріалів справи
документи в сукупності з викладеними
позивачем обставинами у позовній заяві
та вимозі за вих. № 150/09 від 16.09.2013р.
свідчать про досягнення між сторонами
згоди на поставку відповідачем на
користь позивача обумовленого товару
(круг 190 15х12ВМФ), а перерахуванням суми в
розмірі 6 144 грн. підтверджує погодження
позивача із запропонованою ціною
товару.

Посилання скаржника в апеляційній
скарзі на положення ст. 1212 ЦК України
щодо безпідставного отримання
відповідачем зазначених коштів
суперечать представленим самим же
позивачем документам, оскільки кошти,
які позивач просить стягнути з
відповідача, отримано останнім згідно
домовленостей сторін (виникнення
договірних відносин) в рахунок оплати
за товар, у зв'язку з чим кошти набуто
відповідачем за наявності правової
підстави, а тому не може бути
витребувано відповідно до положень ст.
1212 ЦК України.

Зазначене відповідає висновкам щодо
застосування положень ст. 1212 ЦК
України, які викладені Верховним Судом
України у постанові від 22.01.2013р. у
справі № 5006/18/13/2012 (3-69г12), також
постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13,
які обов'язкові до врахування при
прийнятті рішення, в силу положень ч. 3
ст. 82 ГПК України.

Відсутність письмового договору між
сторонами не свідчить про безпідставне
перерахування коштів, оскільки у
вимозі позивача зазначено, що грошові
кошти в сумі 6 144 грн. було перераховано
за товар - круг 190 15х12ВМФ), а наведені
вище норми закону надають можливість
сторонам укласти відповідний договір у
спрощеній письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має: виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться і до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом. Частина
друга цієї ж статті передбачає, що
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
загальногосподарського інтересу.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Перерахування позивачем коштів
підтверджує виконання з боку позивача
зобов'язань щодо оплати товару, про
поставку якого та за відповідною ціною
домовились сторони.

Доказів які б свідчили про поставку на
користь позивача оплаченого 27.03.2013р.
товару суду не представлено.

Згідно положень ч. 2 ст. 693 ЦК України
якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Таким чином, право на повернення суми
оплаченого товару, виникає у покупця у
разі невиконання зобов'язання з
поставки товару продавцем у
обумовлений строк, або ж якщо такий
строк між сторонами не погоджувався,
виконання зобов'язання вважається
простроченим після отримання вимоги
про здійснення поставки (ч. 2 ст. 530 ЦК
України).

Оскільки, позивачем не представлено
суду доказів щодо погодження між
сторонами строків поставки
обумовленого товару за який здійснено
оплату 27.03.2013р., а у вимозі позивача за
вих. № 150/09 від 16.09.2013р. не міститься
вимоги про поставку товару, судом
першої інстанції зроблений правильний
висновок про відсутність підстав для
стягнення з відповідача коштів за
непоставлений товар.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Вимога позивача від 16.09.2013р. наявна в
матеріалах справи з доказами
направлення відповідачу, однак у ній
відсутні вимоги щодо поставки товару у
відповідний строк, а право на
повернення коштів згідно положень ст.
693 ЦК України може бути реалізовано
покупцем саме у разі наявного
прострочення продавця у виконанні
зобов'язання з поставки обумовленого
товару за який проведено таку оплату.

В даному випадку має місце неналежне
оформлення документів
претензійно-позовної діяльності
підприємства-позивача, оскільки за
відсутності доказів погодження між
сторонами строку поставки товару, та не
звернення до відповідача з відповідною
вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України
про виконання поставки товару за який
здійснено оплату в сумі 6 144 грн.,
відповідача не можна вважати особою, що
порушила взяті на себе зобов'язання.

Частиною другою статті 693 ЦК України
передбачено право покупця у разі
порушення продавцем строку передання
йому попередньо оплачених товарів або
пред'явити вимогу про передання
оплаченого товару, або вимагати
повернення суми попередньої оплати
(тобто відмовитися від прийняття
виконання).

Зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов'язання зі своєчасного передання
товару покупцю. А у разі настання такої
умови покупець має право діяти
альтернативно: або вимагати передання
оплаченого товару від продавця, або
вимагати повернення суми попередньої
оплати.

Факт настання строку виконання
зобов'язання по поставці оплаченого
товару для відповідача є недоведеним
перед судом, з огляду на відсутність
належних доказів погодження між
сторонами відповідного строку
поставки (ч. 1 ст. 530 ЦК України), та
відсутність доказів звернення з
вимогою про поставку товару в порядку
ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Доказів порушення з боку відповідача
зобов'язань щодо поставки оплаченого
товару, станом на дату звернення
позивача до суду (25.03.2014р.) не
представлено.

Вимоги заявленого позову про
повернення сплачених коштів не
підлягають задоволенню, оскільки
доказів того, що станом на час
звернення до суду для відповідача
виникли такі зобов'язання (повернути
кошти за оплачений товар при отриманні
вимоги про повернення коштів),
матеріали справи не містять,
відповідно підстави стверджувати про
порушення відповідачем прав позивача
які підлягають захисту в судовому
порядку, відсутні.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
енергосилова компанія» та скасування
рішення Господарського суду м. Києва
від 14.07.2014 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська енергосилова компанія»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
14.07.2014р. у справі № 910/5495/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5495/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Р.І. Самсін

Судді
І.М. Скрипка

Є.Ю. Шаптала