Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" жовтня 2014 р.
Справа № 906/1226/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Пасічник С.О. -
довіреність №1813/19 від 28.04.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (м. Житомир)

до Приватного підприємство
"Комфорт-Тепло" (м. Житомир)

про стягнення 9918,98 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 9918,98грн., з
яких: 9252,66грн. - основний борг, 101,91грн. - 3%
річних, 564,41грн. - інфляційні. Витрати по
сплаті судового збору просить покласти
на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві. На виконання вимог ухвали суду
надав обґрунтований розрахунок
інфляційних нарахувань та 3% річних.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 29.09.2014р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач, між Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (позивач) та Приватним
підприємством "Комфорт-Тепло"
(відповідач) було досягнуто
домовленість про те, що позивач
зобов'язувався виконати роботи з
ремонту та повірки газових
лічильників, а відповідач
зобов'язувався прийняти та оплатити
виконані роботи.

На виконання усної домовленості
позивач виконав роботи з ремонту та
повірки лічильників на загальну суму
9252,66грн. за період з лютого по квітень
2014 року, що підтверджується актами
виконаних робіт, а саме: актом
виконаних робіт № 174 від 28 лютого 2014
року, актом виконаних робіт № 2250 від 28
лютого 2014 року, актом виконаних робіт №
320 від 28 березня 2014 року, актом
виконаних робіт № 125 від ЗО квітня 2014
року, актом виконаних робіт № 202 від 30
квітня 2014 року, актом виконаних робіт №
166 від 30 квітня 2014 року та актом
виконаних робіт № 163 від 30 квітня 2014
року (а.с.9-15).

Позивач вчасно та якісно виконав усі
роботи з ремонту та повірки газових
лічильників на загальну суму 9 252, 66 грн.
Однак, Відповідач оплату не здійснив,
що і призвело до утворення
заборгованості.

Станом на 11 вересня 2014 року
заборгованість приватного
підприємства "Комфорт-тепло" перед ПАТ
"Житомиргаз" складає 9252, 66 грн.

05.05.2014р. та 29.08.2014 року позивач направляв
відповідачу листи-вимоги про оплату
виконаних робіт (а.с.17,31-32), які залишені
відповідачем без розгляду та
задоволення.

Оскільки в добровільному порядку
вказану суму боргу відповідач не
сплачує, позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом.

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу
України визначено, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 205 Цивільного
кодексу України правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Отже, між сторонами склалися
правовідносини підряду.

Відповідно до припису ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Таке ж положення містить і
ст.173 Господарського кодексу України, в
якій зазначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч.2
ст.530 ЦК України).

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

В силу ст. 837 Цивільного кодексу України
за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Свої зобов'язання за договором підряду
позивач виконав належним чином, що
підтверджується Актами приймання
виконаних підрядних робіт за лютий -
квітень 2014 року, які підписані
відповідачем без зауважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного
кодексу України якщо договором підряду
не передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

В порушення норм закону відповідач не
виконав свого обов'язку щодо повного
розрахунку з позивачем за виконані
роботи після отримання вимоги від
05.05.2014 року, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість в розмірі
9252,66грн., про що свідчить відсутність в
матеріалах справи на момент її
розгляду доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів) на вказану суму.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 9252,66грн. боргу за
виконані роботи.

Відповідно до ст.ст. 525 і 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України
також просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 564,41грн. -
інфляційних та 101,91грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних
(а.с.30), суд вважає його правильним і
таким, що відповідає вимогам діючого
законодавства.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування 3% річних (а.с.30), зважаючи на
встановлені судом обставини по справі
стосовно періоду нарахування штрафних
санкцій, господарський суд прийшов до
висновку, що правомірним є нарахування
3% річних в сумі 92,02грн., нарахованих за
період з 13.05.2014р. (7 днів з дня
пред'явлення претензії) по 11.09.2014р. (день
пред'явлення позову) на суму
заборгованості 9252,66грн.

У задоволенні вимог про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 9,89грн.
суд відмовляє за безпідставністю їх
нарахування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 9252,66грн. - основний борг,
92,02грн. - 3% річних, 564,41грн. - інфляційних
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі. В іншій частині позову
відмовити.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача за
правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Комфорт-Тепло" (10020, м. Житомир, проспект
Миру, 3, код 3554567)

- на користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (10002, м.
Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, 35,
код 03344071) - 9909,09рн., з яких: 9252,66грн. -
основний борг, 92,02грн. - 3% річних, 564,41грн.
- інфляційні, а також 1825,18грн.
сплаченого судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20 жовтня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу (рек. з повід.)